Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מלך הקופים -‬
‫במשך אלפי שנים,‬
‫בודהה השגיח על היקום.‬
‫ובני האלמוות בשמיים‬
‫והמלכים בגיהינום‬
‫השגיחו על העניינים הארציים.‬
‫שדים התהלכו בינינו,‬
‫ודרקונים שלטו בים.‬
‫האיזון נשמר בכול.‬
‫כיבדנו את האלים וצייתנו לחוקים‬
‫עד הלילה שבו ישות עוצמתית הגיחה‬ ‫מתוך סלע קסום.‬
‫תכירו את…‬
‫עושה הצרות.‬
‫בסדר.‬
‫אבקש את תשומת ליבכם.‬ ‫יש לנו עניינים חשובים לדון בהם.‬
‫אני, קיסר אבן הירקן,‬
‫אדריכל היקום ואדון בני האלמוות,‬
‫אערוך את המשתה הגדול והמרהיב ביותר‬
‫מאז המשתה שערכנו ביום שלישי שעבר.‬
‫נכון שזה נשמע כיף?‬ ‫-הבנו, הוד מעלתך.‬
‫ולסידורי הישיבה.‬ ‫תושיבו את בני האלמוות בשולחן הראשי‬
‫ואת האלים הנחותים ליד המטבח…‬
‫מה לכל הרוחות?‬
‫קוף בלתי נשלט שיורה קרני אור מעיניו?‬
‫הוא בטח רק מתרגש, הוד מעלתך.‬ ‫-זה לא מקובל. תיפטר ממנו.‬
‫סבלנות.‬
‫בודהה! לא ראיתי אותך שם.‬
‫הקוף הזה הוא ישות עוצמתית.‬
‫יש לו ייעוד חשוב.‬
‫תניח לו למצוא את דרכו.‬
‫בסדר גמור.‬
‫כלומר, כמה נזק כבר הוא יכול לעשות?‬
‫אז איפה היינו? הקינוח!‬
‫אני חושב על מאפה טארט בדמותי‬ ‫בגובה שלושה מטרים.‬
‫קוף חכם לא מנסה לאחוז‬ ‫בדברים שנמצאים מחוץ להישג ידו.‬
‫אתה מוכן לעזוב אותי?‬
‫כמו שאמרתי,‬
‫אם הקוקוס נועד לנו,‬
‫הוא יהיה בהישג יד.‬
‫לא היום.‬
‫צא מהאור.‬
‫לא!‬
‫אנחנו חיים בעולם של חוקים וסדר.‬
‫תסתכל.‬
‫תדמיין שכף היד שלי היא היקום שלנו.‬
‫בהשוואה לגודל העצום הזה,‬
‫קוף קטן אחד הוא גרגר פצפון חסר חשיבות.‬
‫רק בני האלמוות שבשמיים‬ ‫חופשיים לחיות ללא חוקים.‬
‫דע את מקומך, ילדון.‬
‫תחזרו לכאן מיד!‬
‫צאו מהאור!‬
‫תחזרו!‬
‫רוצו! השד בא!‬
‫בגלל חוסר הזהירות שלך, שד ההרס הבחין בנו.‬
‫אתה לא שייך לכאן, דחוי!‬
‫רגמו אותו בקוקוסים.‬
‫קדימה, משפחה דמיונית. תנו כיף.‬
‫איטי מדי.‬
‫בואו. תתאספו סביבי, צעירים.‬
‫תרגישו את הביטחון.‬
‫תרגישו כמה חסרי חשיבות אתם.‬
‫תנשמו…‬ ‫-התנומה נגמרה!‬
‫שוב אתה!‬ ‫-אתם בסכנה! בואו אחריי ו…‬
‫חשבתי שזה יצליח.‬
‫בואו, הוא בורח!‬
‫טיפש! נראה לך שאתה גיבור?‬ ‫-אבל אני יכול לגבור עליו.‬
‫ולהציל את התינוק?‬ ‫-בטח, אם יהיה לי זמן.‬
‫עם מה? קוקוסים?‬
‫קוקוסים לא יעשו כלום לשד ההרס.‬
‫הוא יכול להשיג נשק.‬ ‫-מאיפה?‬
‫אני יודע. ממלך הדרקונים.‬
‫כן, ממלך הדרקונים.‬
‫שבקרקעית הים?‬
‫אם תלך לשם, אתה תמות.‬
‫זו דעתך.‬
‫טיפש משוגע!‬
‫נשק אחד בדרך.‬
‫קבלו לבמה במחיאות כפיים את…‬
‫…הזוחל עם הסטייל…‬
‫…שליט הים…‬
‫…עם הקול המתוק ביותר…‬
‫מלך הדרקונים!‬
‫נתיניי הנאמנים…‬
‫העמוד הענק הזה ניצב כאן מאז ומעולם.‬
‫הוא ממתין בסבלנות למורד האדיר והחזק ביותר,‬
‫עם הסטייל הכי מגניב, כמובן,‬
‫שישחרר את הפוטנציאל האדיר שלו.‬
‫המורד הזה הוא אני!‬
‫המכונה הנפלאה שלי תשחרר‬ ‫את הכוח שטמון בעמוד‬
‫ותיצור את הסערה הגדולה ביותר‬ ‫שאי פעם התחוללה בעולם.‬
‫וואו!‬
‫אתה מדבר?‬
‫אתה מחכה לי? כמה זמן?‬
‫חמש דקות הן לא…‬
‫חמשת אלפים שנה?‬
‫הימים שבהם שוכני היבשה נושמי האוויר‬
‫זלזלו ביצורי הים הגיעו לקיצם.‬
‫אתה מחפש את הישות הכי חזקה?‬
‫לא יכול להיות!‬ ‫אני מחפש את הנשק האולטימטיבי.‬
‫מה הסיכויים, גבר?‬
‫אנחנו בטח יכולים לעזור זה לזה איכשהו.‬
‫אם היית קצת יותר קטן, אולי הייתי…‬
‫בואו נתחיל בכיבוש!‬
‫אבל קודם כול, שיר. וחמש, שש, שבע, שמונה!‬
‫זה חלק מהמופע?‬
‫מה קורה כאן?‬
‫תיזהר!‬
‫מישהו גונב את העמוד הענק! זה קוף?‬
‫אתה מדהים!‬
‫סלח לי, אדוני, אבל…‬ ‫-שתוק. אני צריך להתקשר.‬
‫אני דורש צדק.‬
‫מה העניין? אני עסוק.‬
‫קוף גנב את העמוד הענק שלי.‬
‫אז?‬
‫אז אפשר לגרום הרבה נזק‬ ‫עם הדבר הזה, תאורטית.‬
‫אתה מלך. תטפל בזה. אני מאמין בך.‬
‫אולי תוכל להעביר את הטיפול בעניין‬ ‫ל"בחור הגדול"? לממונה שלך?‬
‫בוא נראה. "בודהה היקר.‬
‫"זוכר את קוף האבן שאמרת לי להניח לו?‬
‫"הוא לקח מקל. כולנו פוחדים.‬ ‫בבקשה תציל אותנו."‬
‫לא. אין מצב.‬
‫בסדר. אני אטפל בזה בעצמי, ואבוי למי שיעז…‬
‫אז הקוף הוא המורד האדיר והחזק ביותר.‬ ‫-עם הסגנון הכי מגניב.‬
‫והוא גנב את מה שאתה צריך‬ ‫כדי להשתלט על העולם.‬
‫איזה גבר!‬
‫יש לכם עוד הערות? דעות? משוב ידידותי?‬
‫לי לא.‬ ‫-לא.‬
‫לא? אז תכינו לי אמבטיה.‬
‫הדחוי חזר.‬
‫הוא לא מת, ויש לו נשק.‬
‫יש לו מקל.‬
‫אנחנו נצליח, נכון?‬
‫להחזיק חזק? למה להחזיק חזק?‬
‫וואו!‬
‫תישאר כאן ותחפה עליי.‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫אני מזדרז.‬
‫אם אתה כזה חכם, תעשה זאת אתה.‬
‫שרביט, איפה אתה?‬
‫לא לשם!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫קוף.‬ ‫-אתה רק מכעיס אותו.‬
‫תפסיק, שרביט!‬
‫תחזור, שרביט!‬
‫יש! מגניב. עכשיו אני מבין.‬
‫תגיד להתראות לחתול הנחמד.‬
‫מה?‬
‫חתול רע!‬
‫מלך הקופים!‬
‫"מלך הקופים"! כן.‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬
‫הנשק האולטימטיבי לגיבור האולטימטיבי!‬
‫מגוחך!‬
‫אתה גרגר פצפון, זוכר?‬
‫הוא לא אוהב אתכם.‬
‫הוא רק רוצה שתאהבו אותו!‬
‫אתה לעולם לא תהיה אחד מאיתנו.‬
‫אתה טיפש אנוכי ומרדן,‬
‫ובסופו של דבר תמצא את עצמך לבד.‬
‫אני לא לבד. יש לי את השרביט שלי.‬
‫הנשק הזה מיועד לאחד מבני האלמוות.‬
‫רגע, אתה אומר שעליי להיות בן אלמוות?‬
‫מה? לא!‬ ‫-זה מעניין.‬
‫הם עושים שם למעלה מה שמתחשק להם, כמוני.‬
‫בלי חוקים, כמוני.‬
‫הנשקים הכי טובים? זה אנחנו.‬
‫אתה צודק. אני לא שייך לכאן.‬
‫אני שייך לשם איתם!‬
‫מלך הקופים!‬
‫הם לעולם לא יקבלו אותך.‬
‫הבסתי שד.‬
‫תצטרך להביס מאה שדים‬ ‫רק כדי שהם ישימו לב אליך.‬
‫כן, אני מניח שאתה צודק.‬
‫ברור שאני צודק.‬
‫מאה שדים בדרך!‬
‫אוי לא.‬
‫"מי הגיבור הנאה שכולנו אוהבים ומעריצים?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי מפחיד שדים כשהוא דופק על דלתם?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי הוא לוחם אדיר, שגם אמיץ וגם נועז‬
‫"וגם קצת חתיך?‬
‫"זהו מלך הקופים!‬
‫"מי הקוף שלא ייתן לאף אחד להימלט?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי השימפנזה שפשוטי העם ימליכו למלכם?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי הקופיף שבמרץ יטפס לצמרת‬
‫"ולא יפסיק עד שינצח?‬
‫"נכון, זה מלך הקופים!"‬
‫תשעים ותשעה שדים הובסו. נותר עוד אחד.‬
‫היי, הגיבור הגיע.‬
‫הזדמנות נדירה לפגוש גיבור.‬
‫איפה כולם?‬
‫מישהו צריך גיבור?‬
‫לך מפה!‬ ‫-היא תשמע אותך!‬
‫תניח לנו.‬ ‫-אנחנו נמות בגללך!‬
‫השם הוא מלך הקופים.‬
‫מכנים אותי הקוף המושיע וקוטל השדים האגדי.‬
‫וזה שרביט.‬
‫היכולות המדהימות שלנו הן‬ ‫לחימה במקל, אגרופים,‬
‫בעיטה בשילוב חבטת מקל,‬ ‫בעיטה כפולה עם או בלי שרביט,‬
‫או בעיטה מזויפת עם סיבוב המקל.‬
‫מלך הקופים?‬
‫אף פעם לא שמעתי עליך.‬ ‫-גם אני לא שמעתי עלייך.‬
‫הכפר הזה זקוק לאחד מבני האלמוות.‬
‫לא קוף עם מקל מהודר.‬
‫המזבלה הזאת נחשבת לכפר? בחייכם.‬
‫הוא רק יחמיר את המצב.‬
‫תיפטר ממנו.‬ ‫-תודה שבאת.‬
‫אתם בטח לא מבינים כמה נהדר…‬
‫הוא הדבר האמיתי, חבר'ה. אגדה מהלכת.‬
‫באמת? זאת אומרת, כמובן.‬
‫אם יש לכם בעיה עם שד, הוא הפתרון.‬
‫מאיפה צצת, ילדה?‬
‫אף פעם לא ראיתי אותה,‬ ‫ואני אשת ראש העיר. אני מכירה את כולם!‬
‫כדאי שתכירי אותנו,‬ ‫או שהשד יעשה ממך קציצות.‬
‫זה הזמן להתלחש.‬
‫אולי השד יאכל את הקוף.‬ ‫-ויניח לנו לנפשנו.‬
‫בכל מקרה, אנחנו ננצח.‬
‫אני מתה על זה. להתפזר!‬
‫לוחם אמיץ.‬
‫הילד המסכן והיקר שלי נחטף.‬
‫בכל עונת גשמים, מפלצת האש הנוראית באה…‬
‫מפלצת אש? היא תהיה השד המאה שלי.‬
‫אטפל בה. טוב, איכרים נואשים…‬ ‫-לאן הוא הולך?‬
‫בואו נדבר על "טקס ההמלכה" שלי.‬ ‫-טקס המלכה?‬
‫מה?‬ ‫-מסיבת הניצחון שלי,‬
‫כדי שבני האלמוות ידעו לבוא לקחת אותי.‬
‫אני רוצה תזמורת בת 35 נגנים.‬ ‫-לא!‬
‫ריקוד דרקון.‬ ‫-בלי ריקוד.‬
‫ומפגן זיקוקים ענק.‬
‫הזיקוקים שלי? יקר מדי.‬
‫למרבה הצער, זהו כפר עני שעוסק בגידול אורז.‬
‫כן, עני.‬
‫איזה זלזול. בוא, מלך, נלך.‬
‫תעצור אותם!‬ ‫-אתה והעוזרת שלך מוכנים בבקשה לשקול מחדש?‬
‫עוזרת? אני לא מכיר אותה. מי את?‬
‫המעריצה מספר אחת שלך.‬
‫הוא חיסל את שד העצמות הלבנות,‬ ‫שד העצמות האדומות ושד העצמות ללא הצבע.‬
‫נוכל לשיר עליך שירים,‬ ‫ואני אשא נאום לכבודך.‬
‫מה עוד?‬ ‫-נקרא לרחוב על שמך?‬
‫מה עוד?‬
‫מדליה גדולה ושמנה מפליז מוצק.‬
‫זה ירשים אותם.‬ ‫בסדר, ומה בן לוויתי הנאמן יקבל?‬
‫הילדה?‬ ‫-לא! השרביט המופלא שלי.‬
‫מה הוא יקבל?‬
‫מה הוא רוצה?‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫גיטרה.‬
‫אבל מקל לא יכול לנגן בגיטרה.‬
‫ועשרה שיעורי נגינה.‬
‫עשינו עסק?‬
‫כן.‬
‫עשינו עסק.‬
‫מפלצת האש נמצאת בחוץ.‬
‫בבקשה אל תיתן לה לפגוע בילד הקטן שלי!‬
‫אל תדאג.‬
‫ככל שאקדים לחסל את מפלצת האש,‬ ‫כך נחגוג לכבודי מהר יותר.‬
‫תשחרר אותי בבקשה.‬
‫תהיה בשקט או שאטרוף אותך!‬
‫היי. אני רואה אותך, שד.‬
‫אוי לא.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-מצטרף לבני האלמוות, כאילו דה.‬
‫מה?‬
‫אבא! השד היה ממש מרושע!‬
‫תירגע.‬
‫רגע. הוא הילד?‬
‫למה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫חיפשנו גיבור.‬
‫אתה האבא הכי גרוע בעולם.‬ ‫-בן, אל תכה את אבא.‬
‫איפה החטיף שלי?‬ ‫-היי! אאוץ'!‬
‫אוי ואבוי.‬
‫מה?‬
‫זה היה בחינם.‬
‫איך אתה מעז לקרוא תיגר‬ ‫על ילדת האש, מלך הקופים?‬
‫מה זה "ילדת האש"?‬ ‫-אני ילדת האש!‬
‫תרעדו מפחד בנוכחותי‬ ‫ותשתחוו לכוח המדהים שלי!‬
‫ילדת האש, תעזבי את העניים המכוערים האלה.‬
‫אבל הילדים בשלים בעונה הזו של השנה.‬
‫הם טעימים.‬ ‫-אבא!‬
‫כל כך טעימים!‬
‫מלך הקופים, מה התוכנית? אתה…‬
‫ילדה קטנה, אני אטפל בזה.‬
‫תחטיף לה, מלך הקופים.‬
‫היי, תפסיק עם זה!‬
‫תתנהג יפה!‬
‫את קצת כחושה בשביל שד מספר מאה,‬ ‫אבל אסתדר עם זה.‬
‫קוף רע!‬
‫כאילו שאכפת לי.‬
‫אל תרימי ידיים עכשיו. הולך לך נהדר.‬
‫היי, תפסיק!‬
‫מזל טוב, את הקורבן האחרון של מלך הקופים!‬
‫את תהיי מפורסמת! אאוץ'!‬
‫אוי לא.‬
‫שרביט!‬
‫להתראות, קוף.‬
‫יש!‬
‫איזה תסכול!‬
‫הקוף הזה ישרוף את כל הכפר.‬
‫קדימה, כולם.‬
‫קדימה!‬
‫חנות הזיקוקים שלי!‬
‫לכאן.‬ ‫-המים בדרך.‬
‫תזרקי.‬
‫תאכל אש, מפסידן!‬ ‫-בחזרה אלייך.‬
‫אתה באמת חושב שתוכל לנצח אותי?‬
‫לא, אני יודע שאוכל.‬
‫ולגבי מנת הבקר, אדוני,‬ ‫בשר עטוף בחסה או שיפודים?‬
‫כרצונך, שיפודים.‬
‫הנה אני בא!‬
‫אבא, אני רעב!‬ ‫-בן, תקשיב…‬
‫זה הקוף!‬
‫לא את הבית שלי.‬
‫מפחיד.‬
‫שרביט!‬
‫תישרף, קוף! תישרף!‬
‫בום!‬
‫איזה צוות!‬
‫איפה מצאת את המקל הזה?‬
‫הוא נפלא!‬
‫רעיון טוב, שרביט. את רוצה אותו?‬
‫כן! תן לי!‬
‫אם תצליחי להחזיק אותו עשר שניות, הוא שלך.‬
‫אחת, שתיים…‬
‫ארבע.‬ ‫-…ארבע…‬
‫שבע.‬ ‫-…שבע…‬
‫חמש.‬ ‫-תפסיק!‬
‫ארבע.‬ ‫-אחת…‬
‫שמונה.‬ ‫-…שתיים…‬
‫שש.‬ ‫-…שלוש…‬
‫עזבת אותו!‬
‫יש!‬
‫הבסתי מאה שדים!‬
‫מלך הקופים שליט השליטים! ושרביט.‬
‫מדהים. הצלחת לגרום לה ליפול למלכודת שלך.‬
‫אני אלמד ממך מלא.‬
‫את עדיין כאן?‬
‫בבקשה. קוראים לי לין.‬
‫אני בת איכרים פשוטה מכפר קטנטן‬ ‫שמקווה לשנות לטובה את העולם יום אחד.‬
‫אני מציעה לך את כישוריי‬ ‫כעוזרת ונושאת כלים צנועה.‬
‫וואו. עוזרת משלי?‬
‫אין מצב.‬
‫הקוף הזה עושה מעשי גבורה לבד.‬
‫נאום הניצחון לכבודי כבר מוכן, נכון?‬
‫אני…‬
‫אז קח מגילה ותתחיל לרשום כי הגיע הזמן…‬
‫למסיבה!‬
‫קוף מטורף!‬
‫קאבום! יש!‬
‫"איזו מזל יש לנו, כפריים בורים ועניים…‬
‫"שזכינו לחזות הלילה‬ ‫בעלייה לשמיים של מלך הקופים האדיר‬
‫"כדי להצטרף לבני האלמוות.‬
‫"הוא הציל את הכפר שלנו."‬
‫בערך.‬
‫"הוא הגיבור האמיץ הכי מדהימ… מדהימ…"‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-זו מילה.‬
‫"מדהימ-רשימ-להיב בכל העולם.‬
‫"חכה למחיאות כפיים."‬
‫מלך הקופים!‬
‫"ועכשיו שיר.‬
‫"מילים ולחן מאת אמן נאה‬ ‫שרוצה להישאר אנונימי."‬
‫"מי הגיבור הנאה שכולנו אוהבים ומעריצים?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי מפחיד שדים כשהוא דופק על דלתם?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי הקופיף שבמרץ יטפס לצמרת‬
‫"ולא יפסיק עד שינצח?‬
‫"נכון, זה מלך הקופים!"‬
‫זייפת קצת.‬
‫כן! מלך הקופים!‬
‫נראה ששדת האש הקטנה שלנו לא הביסה‬ ‫את הקוף כמו שציפיתי.‬
‫זה הזמן ללכת.‬
‫אתה רטוב מספיק, הוד מעלתך?‬
‫אתה יודע מה קורה כשהאוויר יבש.‬ ‫-נקודה טובה.‬
‫לדרך!‬
‫הנה המדליה שלך.‬
‫כן.‬
‫אז איפה בני האלמוות?‬
‫כן, הבטחת לנו אלים!‬ ‫-הם יבואו. זוז.‬
‫הבסתי מאה שדים.‬
‫וואו. איזה הישג.‬
‫בני האלמוות יכולים לקבל אותי‬ ‫בזרועות פתוחות עכשיו.‬
‫אמרתי עכשיו!‬
‫עכשיו? הלו? זה עובד?‬
‫הנה הם! אמרתי לכם, איכרים!‬
‫תחזו בעלייתי לשמיים!‬
‫אתה!‬
‫אתה לא גיבור. אתה גנב!‬
‫אתה לא בני האלמוות.‬
‫אוי לא.‬
‫זה שלי!‬
‫מה העניין, שרביט? אתה מכיר אותו?‬
‫שרביט? איתי לא דיברת.‬
‫היי. מי אתה בכלל?‬
‫אני השליט התת-ימי של…‬
‫תראו את הפנים שלו.‬
‫לחות נמוכה. אקלים יבש.‬
‫אל תסתכלו עליי! לא! מיד אחזור.‬
‫כל כך מרענן.‬
‫…השליט התת-ימי של ממלכת הדרקונים.‬ ‫-מה? בחייך.‬
‫ואתה, אדוני, גנבת את המקל שלי.‬
‫לא נכון. מצאתי אותו בקרקעית האוקיינוס,‬ ‫באיזה ארמון מוזנח.‬
‫מוזנח? אחרי שאשיב לרשותי את המקל שלי,‬
‫אתה וכל נושמי האוויר האלה תסבלו מ…‬
‫לא שוב.‬
‫אקלים יבש. לא. אל תסתכלו!‬
‫…תסבלו מזעמי!‬
‫היה אמור להיות ברק. הנה הוא.‬
‫באבו, איך נדע מתי אנחנו מתחת למקל?‬ ‫-בלי בעיה, המקל יהיה מעלינו.‬
‫איך נדע שלקחנו את המקל הנכון?‬
‫יש רק אפשרות אחת.‬
‫אבל מה אם היא האפשרות הלא נכונה, באבו?‬
‫תראו את השריון שלו.‬
‫מי בכלל לובש פליז עם זהב?‬
‫חבר, אני מבין אותך.‬ ‫אתה אוהב את המקל שלי. כולם אוהבים אותו.‬
‫אבל אף אחד לא מעריך את המקל כמוני.‬
‫שקט, שרביט. תן למבוגרים לדבר.‬
‫ועכשיו אתה הורס את הטקס שלי.‬
‫הנקודה היא ששרביט לא הולך לשום מקום.‬
‫נכון, שרביט?‬
‫חבר?‬
‫היי, הם לא עם…‬
‫שרביט, אל תפחד! אני בא!‬
‫אוי לא.‬
‫תחזיק מעמד, שרביט!‬
‫מה?‬
‫באבו, יש לי בחילה!‬
‫שרביט, שמאלה!‬
‫וימינה!‬
‫פספסת!‬
‫שרביט, יקירי, זה דרקון.‬
‫הוא שלי!‬ ‫-קפוץ לאמבטיה!‬
‫הוא מקשיב רק לי.‬
‫אני לא רואה טבעת על האצבע שלו.‬
‫מתגרד! מתקלף!‬
‫כמובן, מפולת סלעים.‬
‫זה היה כיף, לא?‬
‫ביי, חבר'ה!‬
‫באבו!‬ ‫-לכל הרוחות איתך, כוח כבידה!‬
‫מלך הקופים שליט השליטים!‬
‫שרביט!‬
‫תפוס אותי!‬
‫הארמון שלי לא מוזנח!‬
‫תפסתי אותך.‬
‫מלך הדרקונים?‬
‫אל תפחדי, ילדה קטנה. הנבל איננו.‬
‫אולי את לא חסרת תועלת כמו שחשבתי.‬ ‫-אז קיבלתי את העבודה?‬
‫לא.‬
‫בחייך.‬
‫עשרים דקות, ועדיין אין הזמנה‬ ‫מקיסר אבן הירקן.‬
‫מה אני מפספס?‬
‫אלמוות? כמובן. זה חלק מהשם.‬
‫כדי להיות בן אלמוות, אני צריך אלמוות!‬ ‫-אולי אני אוכל לעזור לך.‬
‫תקשיבי, ילדה. רואה את זה?‬
‫כף היד שלך?‬
‫לא! כלומר, כן, אבל לא.‬
‫זה אני.‬ ‫-בסדר?‬
‫והדבר הקטנטן הזה הוא את.‬
‫את מבינה?‬
‫אני יד היקום,‬
‫ואת גרגר פצפון חסר משמעות וחסר תועלת.‬
‫אפילו גרגר פצפון יכול ליצור אדווה גדולה.‬
‫זה בדיוק מה שגרגר פצפון היה אומר.‬
‫אז, שרביט, לאן נלך כדי להשיג אלמוות?‬
‫באמת?‬
‫אבל איך נגיע לשם?‬
‫בית קברות? מפחיד.‬
‫קבר…‬
‫בית קברות.‬ ‫-אתה לא יודע לקרוא.‬
‫בטח שאני יודע.‬
‫זה דשא. אלה השמיים. זה סלע.‬ ‫רואה? אני קורא.‬
‫בית הקברות נמצא שם.‬ ‫-ברור.‬
‫לא. אנחנו לא צריכים אותה.‬
‫הוא רוצה שאבוא, נכון?‬ ‫-לכי הביתה.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫יש שם צרות שגרמו לי לעשות כמה דברים‬ ‫שלא הייתי צריכה לעשות.‬
‫הרגת מישהו?‬ ‫-לא!‬
‫אני רק רוצה לעשות דברים חשובים, כמוך.‬
‫אני יודע. לא. אני… כן, אבל…‬
‫כמה כבר נצטרך לקרוא?‬
‫בסדר. אמרתי בסדר!‬
‫עוזרת, את באה או מה?‬
‫אז לאן עכשיו?‬
‫עוד תראי.‬
‫לשם. אנחנו? איך?‬
‫איתו. הוא כמו כרטיס כניסה חופשית.‬
‫לכל ממלכה, לכל ממד, ואפילו לארץ המתים.‬
‫אבל אתה לא מת.‬ ‫-ואם הכול יתנהל כשורה, לעולם לא אמות.‬
‫טוב. כדי להשתלב שם, עלינו להיראות בהתאם.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לא לעזאזל.‬
‫לגיהינום.‬
‫תנסי לעמוד בקצב.‬
‫אנחנו אמורים להיות פה בכלל?‬ ‫-ממש לא! נכון שזה נהדר?‬
‫את מבינה, היום שבו את אמורה למות‬ ‫מתועד במגילת החיים והמוות.‬
‫אבל אם השם שלי יימחק ממנה איכשהו,‬
‫המוות לא יגיע, ותנחשי מי יהיה בן אלמוות?‬
‫אני!‬
‫ואם מתים בגיהינום, נשארים בגיהינום.‬ ‫אז אל תמותי.‬
‫זה רעיון גרוע.‬
‫הבא בתור.‬
‫תתנהגי כמו רוח רפאים.‬
‫כן, ממש נהדר. את עושה לי צמרמורת.‬
‫מלך עובר! תפנו את הדרך!‬
‫זוזו הצידה.‬
‫הבא בתור! טופס שחרור.‬
‫הבאת תרנגולת חיה לעולם המתים?‬
‫הכניסה ליצורים חיים אסורה!‬
‫כדאי שנעזוב עכשיו.‬
‫תלמדי ממני, גרגר פצפון.‬
‫אוי לא.‬
‫ככה יותר טוב. בור הסבל הנצחי,‬ ‫קומה רביעית מימין. הבא בתור!‬
‫כן, בוקר טוב.‬
‫אני רוצה להציץ במגילות החיים והמוות.‬ ‫-קודם טופס שחרור.‬
‫הוא בשריון השני שלי?‬
‫הבקשה נדחית!‬
‫טופס שחרור.‬ ‫-בחזרה לעולם החיים.‬
‫לא כל כך מהר.‬
‫בתור העוזרת שלי,‬ ‫חובתך הראשונה היא להיות השעירה לעזאזל.‬
‫קוף!‬ ‫-היא בחיים? כאן בגיהינום?‬
‫מה?‬ ‫-את בחיים!‬
‫איזו שערורייה!‬
‫ועקפת את כל האנשים האלה בתור?‬
‫מה?‬ ‫-הכניסה ליצורים חיים אסורה!‬
‫קוף! אני לא…‬
‫אני הכי מתה שיש. גופה טרייה.‬
‫איך מתת?‬
‫מזקנה. לא, מצפדת. מרעידת אדמה?‬
‫בדו-קרב. בשני דו-קרב.‬
‫זה הסיפור.‬
‫נפלתי מצוק לתוך בור עם מלא כרישים.‬
‫כרישים מורעבים.‬
‫ואז נפל עליי בית,‬
‫וטבעתי. כן.‬
‫בסדר, התקבלת.‬
‫חדר המיתות המגוחכות,‬ ‫בקומה החמישית במורד המסדרון.‬
‫הבא בתור!‬
‫איזה בחור.‬
‫היי!‬
‫קוף! נטשת אותי באמצע הגיהינום.‬
‫לא משאירים חברת צוות מאחור.‬
‫"חברת צוות"?‬ ‫את עוזרת. גרגר פצפון חסר חשיבות.‬
‫תפסיק לקרוא לי ככה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫כשתמצאי את המגילה שלי‬ ‫כדי שאמחק את השם שלי. בואי.‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫מה?‬
‫תתחילי לקרוא.‬
‫מה שם המשפחה שלך?‬ ‫-אין לי. נולדתי מסלע.‬
‫סלע?‬
‫יותר כמו ביצה מאבן.‬ ‫ההיסטוריה המשפחתית כתובה במגילות.‬
‫בטח יש לי הורים, נכון?‬
‫אני מניחה.‬
‫לכולם יש הורים.‬
‫מחפשים את המגילות שלכם?‬
‫המגילה שלי? למה היא אצלו?‬
‫אתם לא שייכים לכאן, דחויים.‬
‫הגיע הזמן להביס את שד מספר 101…‬
‫המברשת הנשגבת! חותם האבדון!‬
‫פתיחה!‬
‫אל תיתנו לו להתחמק!‬
‫תעצרו את הקוף!‬
‫…עד מספר 115.‬
‫שיבוטים, מה?‬
‫אני יכול? באמת? מגניב!‬
‫מלך הקופים שליט השליטים!‬
‫נראה אותך!‬
‫לא את הזקן!‬
‫הבא בתור!‬
‫כדורגל סיני!‬
‫פסק זמן! אני לא חלק מזה.‬ ‫-כולם משתתפים בקרב!‬
‫תפסו אותה!‬ ‫-תתכופפי, ילדה!‬
‫השגתי אותן.‬
‫קוף, השגתי את המגילות. זו שלי.‬
‫היי! לא את שלך!‬
‫מה כתוב על המשפחה שלי?‬
‫כתוב…‬
‫שאין לך משפחה.‬
‫אני לבד לגמרי?‬
‫מצטערת, קוף.‬ ‫-וזה אומר…‬
‫שאני יחיד במינו! אין עוד כמוני!‬
‫תני אותה.‬ ‫-שורה שלישית מלמטה.‬
‫תתרחקו מהמגילה,‬ ‫בני תמותה שפלים ומטונפים! סגירה!‬
‫בואי!‬
‫תפסתי.‬
‫שיחקתי אותה!‬
‫מלך הקופים!‬
‫הילדה הזאת…‬
‫זה כאב.‬
‫ועכשיו… אני בן אלמוות!‬
‫גם יחסית לגיהינום זה גרוע.‬
‫הכול טוב, יאמה?‬ ‫או אולי עליי לומר, הכול רע?‬
‫אני מתחנן בפניך. קוף מופרע פלש לגיהינום…‬
‫היי. אתה קיסר אבן הירקן, נכון?‬ ‫יש לי חדשות נהדרות.‬
‫תאסוף את בני האלמוות.‬ ‫אני בדרך. אנחנו נהיה שכנים.‬
‫אז אתה מלך הקופים?‬ ‫-נעשה חיים במשתה שלך.‬
‫נשתכר.‬ ‫-טופס שחרור!‬
‫נספר סיפורי קרב.‬ ‫-אנא ממך, אתה לא אחד מאיתנו.‬
‫למעשה, אני כן. מחקתי את השם שלי וכל היתר.‬
‫זה הופך אותך לבן אלמוות למחצה.‬
‫למחצה?‬ ‫-אתה לא תמות מזקנה.‬
‫זה נהדר!‬
‫אבל אתה יכול למות בקרב.‬
‫אל תסתכל עליי. זו הייתה התוכנית שלך.‬
‫המידע הזה חדש לי.‬
‫אז איך הופכים לבן אלמוות אמיתי?‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫אבל יש את ספר חיי הנצח, אדוני.‬
‫סתום את החור המזוקן שלך מיד!‬ ‫-אופס.‬
‫שרביט, דלת.‬
‫עוזרת, ספר. קוף, תישאר חתיך.‬
‫לא משנה מה, אל תיתן לו לעזוב עם הספר!‬
‫בואי נזוז.‬
‫תפנו את הדרך!‬
‫תתפסו אותו!‬
‫לא!‬
‫קוף!‬
‫זה היה כיף. הספר אצלך?‬
‫לא איבדת אותו, נכון?‬
‫הייתה לך משימה אחת!‬
‫משימה אחת ופישלת בה!‬
‫עבדתי עלייך.‬ ‫-ככה אתה מתייחס לחברים שלך?‬
‫"חברים"? תראי, את יותר כמו חברת צוות‬ ‫במשימה החשובה מאוד שלי.‬
‫זה טוב יותר מ"גרגר פצפון".‬
‫טוב. הלאה. רואה את זה?‬
‫הספר הזה מסביר איך אהפוך לבן אלמוות אמיתי.‬
‫מה כתוב בו?‬ ‫-טוב. כתוב…‬
‫"כדי להפוך לבן אלמוות אמיתי,‬ ‫צריך לאכול אפרסק קסום‬
‫"שגדל במטע הכישוף של חיי הנצח."‬
‫איפה המטע?‬
‫זה עלול לקחת קצת זמן.‬
‫אז אתן לך חמש דקות.‬
‫הקוף הזה משוגע.‬
‫באמת?‬
‫הוא הולך מכות, מעליב את האלים.‬
‫הוא גנב ספר מהגיהינום.‬ ‫אמרתי שהיינו בגיהינום?‬
‫אולי תדברי בצורה פחות חצופה, מתוקה?‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה יותר.‬ ‫-תקשיבי, חמודה, עשינו הסכם.‬
‫את לא יכולה לחזור בך.‬
‫או אולי שכחת?‬
‫אני זוכרת.‬
‫אני מתחננת בפניך, דרקון נשגב,‬ ‫שים קץ לסבל שלנו.‬
‫הגידולים שלנו מתים.‬ ‫תוכל בבקשה לברך אותנו בסופת גשמים?‬
‫אנחנו מחפשים כבר המון זמן.‬ ‫-מה?‬
‫למה כרזות ה"מבוקש" לא עובדות?‬ ‫-תלינו אותן בכל מקום, אדוני. הנה אחת.‬
‫מה זה צריך להיות?‬
‫אמרתי לך לצייר את הקוף, טמבל!‬
‫אבל, אדוני, קופים הרבה יותר קשה לצייר.‬
‫לא, חכו!‬ ‫-מה…‬
‫אדון עונות השנה, תודה שענית לתפילתי.‬
‫בת תמותה, איך את מעזה לדבר עם כבודו?‬
‫תסיטי את מבטך.‬ ‫-סליחה.‬
‫אין לנו אוכל או מים כאן.‬
‫אתה מוכן להוריד לנו גשם?‬
‫ובכן, את ממש כמו חטיף קטן וחצוף.‬
‫חכה, בבקשה!‬
‫אני אעשה הכול.‬ ‫אתה בטח צריך משהו. עוזרת. משרתת.‬
‫משרתת אנושית?‬
‫כבר יש לו שני יועצים טובים ואמינים.‬ ‫-שנושאים את האמבטיה שלו.‬
‫לא, אבל אולי הקוף שלנו צריך.‬
‫קוף?‬
‫את מוכנה לשקר בשבילי? ללכלך את הידיים שלך?‬
‫תצטרכי להיות מניפולטיבית, אכזרית וערמומית.‬
‫את מסוגלת לזה, ילדה טעימה ומתוקה שכמוך?‬
‫כי אם תעשי איתי עסקה,‬
‫תהיי חייבת למלא את חלקך, אחרת…‬
‫ייסדקו לך השפתיים!‬
‫בנבו, הוא יאכל אותה.‬ ‫-כן, גם זה.‬
‫בסדר. אני מסכימה.‬
‫תתיידדי עם קוף מסוים,‬ ‫תזכי באמונו ותיקחי את המקל שלו.‬
‫כשהוא יהיה ברשותי,‬
‫תקבלי גשם.‬
‫הוא כל הזמן משגיח על המקל.‬
‫ברגע שתמסרי לידיי את המקל,‬ ‫תקבלי את הגשם שאת רוצה.‬
‫עכשיו הוא הטיל עליי‬ ‫לחפש בספר הגנוב איזה מטע של חיי נצח.‬
‫הוא עדיין מנסה להפוך לאחד מבני האלמוות?‬
‫איזה טיפש.‬
‫מה עליי לעשות?‬
‫הוא רוצה אפרסק קסום, מה?‬
‫אז אצטרך לארגן הצגה קטנה ולתת לו אחד.‬
‫את רק צריכה לדאוג שהוא יבוא להצגה.‬
‫בטוחה שזו הדרך הנכונה‬ ‫למטע האפרסקים המפונפן הזה?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אתה חייב לקפץ כל כך מהר?‬
‫זה מהר? בחייך.‬
‫אראה לך מה זה מהר.‬ ‫-לא, אני…‬
‫העוזרים האישיים שלי צריכים לחיות את הרגע.‬
‫כן.‬
‫את צריכה להיות מרוכזת יותר ויותר לשים לב.‬
‫אני צריך לדעת שתמיד אוכל לסמוך עלייך…‬
‫קוף!‬
‫הוא יחזור.‬
‫…ושהנעליים שלי מצוחצחות להפליא.‬
‫הוא לא יחזור!‬
‫הדבר שאני הכי מעריך הוא תשומת לב לפרטים.‬
‫לאן עכשיו? לגבעות? למדבר?‬
‫בחיי.‬
‫עצים.‬
‫כל כך הרבה עצים.‬
‫יכולתי למות בשלווה בכפר שלי, אבל לא!‬
‫חדר המיתות המגוחכות, הנה אני באה.‬
‫"מי הגיבור הנאה שכולנו אוהבים ומעריצים?‬
‫"מלך הקופים!"‬
‫זה ממש קליט.‬
‫הצילו!‬
‫איפה היא?‬
‫הנה את.‬
‫שמעת משהו מהערכת הביצועים שלי?‬
‫אתה מטורף!‬
‫וחתיך.‬
‫אם את ביקורתית, לפחות תהיי הוגנת.‬
‫כולם למקומות. למקומות.‬
‫ההצגה עומדת להתחיל.‬
‫תזמזם בשבילי, באבו. תזמזם!‬ ‫-אני חייב, אדוני?‬
‫תיכנס לדמות.‬
‫תראה את העוקץ הקטן שלי!‬
‫אני מקסים!‬
‫בנבו, אל תתלהב.‬
‫הוא לא ייפול בפח.‬ ‫זה לא נראה כמו גן אפרסקים קסומים.‬
‫אם תאמינו בזה, גם הקהל יאמין.‬ ‫הנה התפקידים שלכם.‬
‫תדברו בתורכם ואל תקלקלו את הסצנה.‬
‫היה לי זמן להרעיל רק עץ אחד.‬
‫הרעל אמור לעלף אותו תוך כמה רגעים.‬
‫זכרו, הוא צריך לאכול אפרסק מהעץ המואר.‬
‫אם הפרי בעלטה, הוא לא לאכילה. הבנתם?‬
‫בסדר. אז אם העץ באור…‬
‫זה האפרסק שהוא צריך לבחור.‬ ‫-כן. אז לא מהעץ הזה.‬
‫כן, בדיוק מהעץ הזה.‬
‫אבל העץ הזה לא לבן. הוא נראה חום.‬
‫לא, לא הצבע!‬
‫הארתי אותו בשבילכם.‬
‫עדיין לא הבנתם?‬
‫אז זה עץ זוהר?‬
‫בדיוק. וואו.‬
‫וברגע שהקוף יתעלף, אני אקח את המקל ו…‬
‫הנה הם באים.‬
‫קדימה, כולם למקומות. בואו נעשה קצת כיף.‬
‫אופס!‬
‫זה העץ? לא, זה.‬
‫מטע האפרסקים הזה נראה די עלוב.‬ ‫את בטוחה שזה…‬
‫כן. ביס אחד מהפרי הקסום‬ ‫ואתה תהפוך לבן אלמוות אמיתי.‬
‫"תראו את הגן הקסום הזה‬ ‫הכול בו קסום ופלאי‬
‫"זהו מטע חיי הנצח‬
‫"אנחנו השומרים הקסומים‬
‫"והמאביקים של המטע הקסום הזה‬ ‫שהוא ללא ספק אמיתי"‬
‫אני לא יודע למה, אבל אני מחבב אותם.‬
‫כן, לגמרי.‬
‫"זר נאה ושעיר‬
‫"אנחנו המגנים‬
‫"של צוף חיי הנצח‬
‫"אנחנו מבטיחים שאין סכנה‬ ‫אז תאכל אפרסק מורעל‬
‫"כלומר, האפרסקים בעץ הזוהר הם הכי עסיסיים‬
‫"אני מקווה"‬
‫זוזו הצידה.‬
‫אני לא מרגיש משהו מיוחד.‬ ‫תגידי, אני נראה בן אלמוות?‬
‫ובכן…‬ ‫-או אולי זה העץ כאן.‬
‫זה מגוחך. בעץ המואר יש את האפרסק…‬
‫תיצמדו לתסריט!‬
‫אולי העץ הזה שכאן בחושך הוא הכי טעים.‬
‫רגע, תן לי לבדוק.‬
‫לא, בהחלט לא עסיסי כמו…‬
‫לעץ שבעלטה…‬
‫מה הבעיה שלו?‬
‫…יש את הקליפה הכי טעימה.‬
‫זה נראה חשוד.‬
‫לא. זה בטוח העץ הנכון.‬
‫תאכל.‬ ‫-לא, תאכל אתה.‬
‫לא, אתה.‬ ‫-בלי לאלתר.‬
‫אתה תאכל קודם.‬ ‫-לא, אתה.‬
‫תאכל אתה.‬ ‫-בחייך, פשוט תאכל.‬
‫אולי תאכלו באותו זמן?‬
‫בסדר. אלמוות, הנה אני בא.‬
‫אני לא מרגיש כלום.‬ ‫-מה?‬
‫רגע, אולי כן.‬
‫אני מרגיש טוב!‬
‫גם אני!‬
‫אולי פשוט תשבו.‬
‫תתחפפי, גברת, ותתעסקי…‬
‫בעניינים שלי?‬
‫לא! בדונג שלך.‬
‫פנו את הבמה. אני אקח את השרביט, תודה רבה.‬
‫היי, אני מכיר אותך.‬
‫העור שלך התקלף לגמרי! אתה יפהפה!‬
‫אתה בטח משושלת דאנג!‬
‫אתה חייב לטעום את האפרסקים.‬
‫אידיוט!‬
‫אתה לא מבין מה יש באפרסקים…‬
‫הטעימים והעסיסיים…‬
‫מי רוצה לעשות איתי אמבטיה?‬
‫אני!‬
‫יש!‬
‫עושים אמבטיה חמה עם הדרקון!‬
‫כולם הולכים להשתגע!‬
‫אוף!‬
‫אני מת על החבר'ה האלה.‬
‫הם אנשים טובים.‬
‫אבל שניכם החברים הכי טובים שלי.‬
‫לא. אנחנו לא חברים.‬
‫שלושתנו, אנחנו משפחה.‬
‫מה קרה הרגע?‬
‫דר… דרקון?‬
‫קוף?‬
‫אתה ער?‬
‫רגע!‬
‫האפרסקים עבדו? אני בן אלמוות אמיתי עכשיו?‬
‫תכי אותי.‬ ‫-מה?‬
‫קחי את השרביט ותכי אותי בפנים.‬ ‫זה בסדר. קדימה.‬
‫אני לא ארגיש כלום.‬
‫בסדר. אעשה זאת בעצמי, פחדנית.‬
‫אאוץ'!‬
‫האפרסקים האלה היו פגומים.‬
‫אולי הם לא בשלים.‬ ‫-מה? נכשלנו במשימה שלנו, שרביט.‬
‫אתה בן אלמוות למחצה.‬
‫אני לא עושה חצאי דברים.‬ ‫-כן, שמתי לב.‬
‫קוף זקן אמר לי פעם את כל מה‬ ‫שלא אוכל לעשות.‬
‫שבסוף אמצא את עצמי לבד.‬
‫כן. "ממך לא יצא כלום."‬
‫שמעתי את זה כל הזמן בבית.‬
‫וואו.‬
‫אני לא מזדהה.‬
‫טוב, תודה על העזרה.‬
‫למרות שעשיתי את הרוב.‬ ‫-אתה עוזב?‬
‫היה נחמד להכיר אותך, ילדה קטנה.‬ ‫-לא!‬
‫אל תלך. אמרת שאנחנו משפחה.‬
‫לא נכון.‬ ‫-אמרת.‬
‫אני לא אומר דברים כאלה.‬ ‫-אבל אמרת.‬
‫בגלל האפרסקים.‬
‫אבל הבטחת שנעשה דברים גדולים.‬ ‫אנחנו לא יכולים לוותר.‬
‫אנחנו? מי זה "אנחנו"?‬
‫אני עדיין מתכוון להצטרף לבני האלמוות,‬ ‫רק לא איתך.‬
‫אני מתחיל לחשוב‬ ‫שזה לא היה מטע האפרסקים האמיתי.‬
‫מה?‬
‫אתה חושב שהבאתי אותך‬ ‫למקום הלא נכון בכוונה?‬
‫כמו לאיזו מלכודת?‬
‫אתה אומר ששיקרתי לך?‬
‫אני לא אומר שלא.‬
‫יודע מה? קדימה, לך. אתה ממש אנוכי.‬
‫אכפת לך רק מעצמך.‬
‫כי לאף אחד אחר לא אכפת ממני.‬ ‫-כי אתה לא נותן להם.‬
‫יום אחד אתה באמת תמצא את עצמך לבד.‬
‫על מה אתה מקשקש?‬
‫מי זאת? עוזרת, מה כתוב כאן?‬
‫"הקוסמת המלכותית ונגמו‬ ‫היא מומחית לחיי נצח.‬
‫"לפעמים אפשר למצוא אותה מבשלת‬ ‫את שיקוי הנצח המפורסם שלה במעבדה שלה."‬
‫חזרנו לעניינים!‬ ‫לגימה אחת והם יאלצו לקבל אותי.‬
‫כל הכבוד, שרביט!‬
‫גם לך. למה אנחנו מחכים?‬
‫אבל זה בשמיים.‬ ‫-מלך הקופים שליט השליטים!‬
‫זה ארמון הירקן?‬
‫בהחלט.‬
‫מה לכל…‬
‫הנה היא.‬
‫ונגמו, מלכת השמיים.‬
‫כן, שיהיה. בואי נלך להפוך אותי לבן אלמוות.‬
‫זה נעול.‬
‫לא!‬
‫קוף!‬
‫איפשהו בחדר הזה נמצאים‬ ‫המרכיבים להכנת שיקוי הנצח.‬
‫אני מניח שאצטרך לטעום מהכול.‬ ‫-לא. חכה.‬
‫הדבר הראשון שצריך…‬
‫על החיים ועל המוות…‬ ‫-היי, אל תשתה.‬
‫אני רק מריח את זה.‬ ‫-אל תריח כלום.‬
‫קוף?‬
‫היי!‬
‫לין, את מסוגלת לזה.‬
‫אל תסתכלי לאחור.‬
‫אתה רק קוף קטן ומפוחד.‬
‫בלי חברים, בלי משפחה.‬
‫אתה באמת לבד.‬
‫סליחה, קוף.‬
‫אני לא יכולה לשחק משחקים יותר.‬
‫תושבי הכפר שלי סומכים עליי.‬
‫בחיי! למה הרסת את המקום?‬
‫אנחנו אורחים כאן. תפגיני קצת כבוד.‬
‫שיקוי נצח? הלו? קדימה.‬ ‫אני לא משלם לך כדי להתבטל.‬
‫כן. בסדר.‬
‫אנחנו לא באמת משלמים לה, נכון?‬
‫טוב. המרכיב הראשון הוא…‬
‫שם. קמצוץ של קארמה מיידית.‬
‫תתחילי לערבב.‬ ‫-גונבים מזקנה?‬
‫אין לכם כבוד.‬
‫אוי לא.‬ ‫-קודם אעניש אתכם.‬
‫אחר כך אבייש אתכם.‬
‫את לא יכולה לבייש אותי. אין לי בושה.‬
‫ואין לך איך לצאת.‬
‫אל תדאגי, אני אטפל בה.‬
‫תאכל ברק, שימפנזה!‬
‫שיקוי נצח. קדימה.‬
‫כפית של צ'י. שם. הצנצנת הכחולה.‬
‫כפית של צ'י בדרך.‬
‫מה עכשיו?‬ ‫-טיפת תמצית ירח.‬
‫הצנצנת הירוקה.‬ ‫-קוף רע!‬
‫עובד על זה.‬
‫פספסת!‬
‫כן!‬
‫כן, בדיוק.‬ ‫-מה עוד?‬
‫צוף אפרסקים וזהו.‬
‫כן!‬
‫הנה.‬ ‫-זה הולך לצרוב!‬
‫את קוראת לעצמך אלה?‬ ‫אני מה-זה מאוכזב. איזו באסה.‬
‫זה תקוע! אני צריכה כף או מקלות אכילה…‬
‫שרביט, תעזור לה.‬
‫מושלם.‬
‫נראה לי שהצלחתי. תטעם את זה.‬ ‫-טוב.‬
‫תטעם מוות!‬
‫נמאס לי!‬
‫אגרוף יפה, סבתא.‬
‫החבר שלך לא כאן כדי להגן עלייך.‬
‫אנחנו לא חברים. אני העוזרת שלו.‬ ‫-מה?‬
‫אני גרגר פצפון.‬
‫אני רוצה את המקל שלו‬ ‫כדי להציל את הכפר שלי מבצורת.‬
‫אז העוזרת של הגנב היא גם גנבת.‬
‫קחי את המקל ולכי.‬ ‫הקיסר יחזיר אותך לבית שלך.‬
‫מה את הולכת לעשות לו?‬
‫ליצור האנוכי הזה לא אכפת ממך.‬
‫רוצי!‬
‫שרביט, איפה אתה?‬
‫חזרת לחטוף עוד, קוף?‬ ‫-אוי לא.‬
‫אל תסתכלי לאחור!‬
‫לא הפעם.‬
‫היה שלום, בן תמותה.‬
‫בן תמותה למחצה.‬
‫אין מצב שחשבת שאתה ראוי להצטרף‬
‫אלינו בני האלמוות.‬
‫זה היה כיף.‬
‫קוף!‬
‫מה?‬
‫אני אוהב שאומרים לי מה אני לא יכול לעשות.‬
‫הברקים שלי מחזקים אותך?‬
‫אני בן אלמוות…‬
‫וענק!‬
‫אני אחד מכם עכשיו!‬
‫לעולם לא תהיה אחד מאיתנו.‬
‫קוף!‬ ‫-מי יעצור אותי?‬
‫אני מזמנת את בני האלמוות.‬
‫אני כבר כאן.‬ ‫-הם באים. עלינו להסתלק מכאן.‬
‫מה הם כבר יעשו? אני לא יכול למות.‬
‫יש דברים הרבה יותר גרועים ממוות.‬
‫אנחנו חייבים לעזוב.‬
‫תזמני אותם.‬
‫אני אל.‬
‫קוף!‬ ‫-מה? אני עסוק.‬
‫נתערב שלא תתפוס אותי.‬
‫מלך הקופים!‬
‫הוא יבוא.‬
‫הוא לא יבוא!‬
‫הוא חזר…‬
‫בשבילי.‬
‫מה הבעיה שלך?‬ ‫-חזרת בשבילי.‬
‫יכולתי לנצח את הזקנה.‬
‫אבל לא ניצחת כי אכפת לך.‬ ‫-לא.‬
‫תודה שאכפת לך.‬ ‫-לא!‬
‫תגיד "אכפת לי".‬ ‫-לא.‬
‫תודה בזה!‬ ‫-אני לא מודה בכלום!‬
‫ברור שאכפת לו ממני.‬
‫אני יודעת.‬
‫והוא עוד אמר,‬ ‫"אנחנו לא משפחה, את גרגר פצפון".‬
‫ואז הוא הציל אותי.‬
‫סיימתם? כי עליי ללכת לארמון הירקן.‬
‫בשביל מה?‬ ‫-כדי להביס את בני האלמוות.‬
‫ואז אהפוך לשליט שלהם ולמלך החדש בשמיים.‬
‫רגע, אתה בטוח? זה נשמע די מטורף.‬
‫כן! כשמלך הקופים עושה משהו,‬ ‫הוא עושה זאת בגדול!‬
‫לעולם לא תפסיק?‬ ‫-לא עד יום מותי.‬
‫ומתי זה?‬ ‫-אף פעם! אני בן אלמוות.‬
‫תמיד אחפש אתגרים חדשים.‬
‫אף פעם לא אהיה מרוצה.‬ ‫אף פעם לא אהיה מסופק.‬
‫וכשאני אומר את זה בקול, זה נשמע ממש מדכא.‬
‫וואו! קיללתי את עצמי הרגע?‬
‫אולי הפתרון הוא לא תמיד להביס את כולם.‬
‫אולי תמצא אושר אם,‬
‫אני לא יודעת, תעזור לאחרים?‬
‫אולי זו תהיה הדרך החדשה שלך.‬
‫למשל תוכל להציל כפריים שגוועים ברעב‬ ‫אם תשאיל את השרביט…‬
‫השרביט שלי? בסדר.‬
‫אולי אתלוש את הזנב שלי ואתן אותו במתנה?‬
‫תוכל להציל חיים של הרבה אנשים.‬ ‫-אין מצב.‬
‫אני ושרביט נועדו לדברים גדולים יותר.‬
‫תעזרי את לאנשים, אם את רוצה להיות מאושרת.‬
‫אתה יכול לעשות דברים מדהימים.‬ ‫אני רק בת תמותה.‬
‫את בת התמותה היחידה‬ ‫שהייתה בגיהינום ובשמיים ביום אחד.‬
‫אני לא עשיתי את זה. זה היית אתה.‬
‫כשהיינו בגיהינום, קראתי את המגילה שלי.‬
‫נכתב בה, "לין, בת איכרים פשוטה.‬
‫"ניסתה לחולל שינוי, אף פעם לא הצליחה."‬
‫זה חייב להיות ככה?‬
‫לא יודע. מי זאת לין?‬
‫אני לין.‬
‫היי, לין. מלך הקופים. נעים להכיר.‬ ‫-העונג כולו שלי.‬
‫תתעודדי, לין. אף אחד לא חשב שאחולל שינוי,‬
‫אבל תראי אותי עכשיו.‬ ‫הדחוי הפך לבן אלמוות אמיתי!‬
‫אז אל תיתני לאף אחד,‬ ‫אלים, שדים, קופים זקנים,‬
‫לאתגר אותך או לעמוד בדרכך.‬
‫אם את רוצה משהו,‬
‫אל תבקשי, פשוט תיקחי.‬
‫יש לי אתגר.‬ ‫-תמשיכי…‬
‫אתגר גדול.‬ ‫-אני מקשיב.‬
‫כמה זמן קוף בן אלמוות‬ ‫יכול לעצור את נשימתו מתחת למים האלה?‬
‫מעניין.‬
‫לא יודע.‬
‫שנתיים או שלוש.‬
‫אל תהיי עצובה. פעלת כשורה, ילדה.‬
‫לכי הביתה. הסופה שביקשת בדרך.‬
‫לא התכוונתי לתת לך לחכות שלוש שנים.‬
‫תשכחי מזה. קדימה. קחי את שרביט…‬
‫איפה שרביט?‬ ‫-לא הייתה לי ברירה.‬
‫הוא היה צריך לשאול אותו.‬ ‫-לשאול?‬
‫מאיפה זה?‬ ‫-מלך הדרקונים…‬
‫מלך הדרקונים?‬
‫האנשים בכפר שלי גוססים.‬
‫המשפחה שלי גוססת.‬ ‫מלך הדרקונים יכול לעזור להם.‬
‫סמכתי עלייך, לין. הצלתי אותך.‬
‫אני הצלתי אותך קודם, וביקשתי ממך עזרה.‬
‫אמרת שאם אני רוצה משהו,‬ ‫שלא אבקש, פשוט אקח.‬
‫זה מה שאמרת.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫שלום לך.‬
‫השרביט הזה שלי!‬
‫לשרביטי פה הייתה התאהבות רגעית,‬
‫אבל עכשיו הוא חזר הביתה.‬
‫למעשה, הוא יהיה אורח הכבוד‬ ‫בחגיגה שלי הערב.‬
‫למוזמנים בלבד.‬
‫ותודה רבה על העזרה, ילדתי.‬
‫תגידי לאנשים בכפר שלך שהבצורת הגיעה לסופה.‬
‫זה הסוף של הכול.‬
‫שלך, של בני הכפר שלך ושל העולם כולו!‬
‫העולם?‬
‫לא, עלינו לעצור אותו.‬
‫את בגדת בי!‬ ‫-לא הייתה לי ברירה.‬
‫אנחנו עדיין משפחה, נכון?‬ ‫-אין לי משפחה.‬
‫אעזור לך להשיב את שרביט.‬ ‫-תעזרי לי?‬
‫את? גרגר פצפון חסר חשיבות?‬
‫הקוף הזה עושה מעשי גבורה לבד.‬
‫אראה לך מה זה טירוף.‬
‫קוף!‬
‫אבל הוא הרס לי את הבית.‬
‫אוי, ונגמו, אם את לא יכולה‬ ‫למנוע מקוף קטן לרסק את הגג שלך…‬
‫קבלו לבמה…‬
‫…כדי להתחיל סוף סוף‬ ‫במסעו לכיבוש העולם…‬
‫הוא מרשים…‬
‫…מעורר התפעלות…‬
‫…אבל תתעלמו מהפריחה שלו.‬
‫קבלו במחיאות סנפירים סוערות את…‬
‫…מלך הדרקונים!‬ ‫-…מלך הדרקונים!‬
‫"אתם בטח עייפים‬ ‫כי לגור מתחת למים זה לא כיף חיים‬
‫"מי כמוני יודע‬
‫"תבינו, מאז שנולדתי נאבקתי במחלת עור‬
‫"והיא גרמה לי לצער ויובש שממאנים לעבור‬
‫"בכל פעם שילדים ראו אותי באור השמש‬
‫"הם קראו לי צימוק או רמש‬
‫"אז השלמתי עם גורלי להיות לבד‬
‫"ולחיות במעמקי המים לעד‬
‫"אבל מאז הבנתי‬
‫"שזה בסדר להרטיב את עורי‬
‫"למה שאישאר מתחת לחוף?‬
‫"נחות וירוד‬
‫"לשוכני האדמה, נושמי האוויר ומנשקי החמה‬ ‫שאליהם אני רוחש איבה?‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬ ‫פורץ אל השמיים‬
‫"וכובש את העולם בסערה‬
‫"אני אציף מדבריות, עמקים והרים‬
‫"הוא כובש את העולם בסערה‬ ‫-כן, נכון‬
‫"במשך שנים השד המימי הזה זומם תוכנית‬
‫"אז תפסו מרחק כי זה הזמן לבצע אותה‬
‫"ואף אחד לא יכחיש את כוחי‬ ‫כשאכבוש את העולם בסערה‬
‫"בלי אור השמש, בלי פרחים‬
‫"רק ממטרים חזקים ואינסופיים‬
‫"בלי מכרסמים או תולעי אדמה‬
‫"בלי סלסולים כושלים‬
‫"בלי אומות ובלי איים‬
‫"בלי דחיות בגלל גשמים‬
‫"בלי עצב, בלי בכי‬
‫"בלי להיכשל באודישנים כי הקול מתייבש‬
‫"בתו הגדול האחרון‬
‫"לעולם לא עוד‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬
‫"פורץ אל השמיים‬
‫"וכובש את העולם בסערה‬
‫"אני הדרקון העליון‬
‫"והוא לא מתרברב‬
‫"לא, אני כובש את העולם בסערה‬
‫"המזל מעדיף את האמיצים‬
‫"אז, מותק, אני עושה גלים‬
‫"כל כך גדולים שהם יהפכו רגילים‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬
‫"מלכנו ימלוך‬
‫"פורץ אל השמיים‬
‫"מוריד גשם‬
‫"וכובש את כל העולם היבש‬
‫"בסערה"‬
‫שלום, שוכני יבשה.‬
‫מי רוצה את הכבוד של לטבוע ראשון?‬
‫היי, קשקשון! איפה השרביט שלי?‬
‫אני חושב שאמרתי "למוזמנים בלבד".‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫אני מלך הדרקונים האדיר.‬
‫מציף העולמות, קוטל בני האדם.‬
‫שק חבטות לקופים!‬
‫תפסיקו!‬ ‫-יש!‬
‫נראה אתכם.‬
‫קוף!‬
‫מספיק!‬
‫תפסתי אותך. לכו למקום גבוה!‬
‫כולם לעלות לראש הגבעה!‬
‫תפסיק להרוס לי את השיבוטים!‬
‫קוף! אתה לא לבד. אני יכולה לעזור לך.‬
‫תפסתי אותך.‬
‫למה אתה לא מת?‬
‫אני בן אלמוות, טמבל!‬
‫איך?‬
‫האפרסקים היו מזויפים!‬
‫דרקון!‬ ‫-מה?‬
‫הוד מעלתך!‬ ‫-מה?‬
‫תחוס על הכפר המסכן שלי,‬ ‫ואגלה לך מה החולשה שלו.‬
‫עשינו עסק.‬
‫ברקים, הם הדבר היחיד שיכול להביס אותו.‬
‫תצלה אותו. לאף אחד לא אכפת.‬
‫קח את זה!‬
‫שרביט?‬
‫אוי, לא שוב פעם.‬
‫ממש התגעגעתי אליך.‬
‫תודה על העזרה, ילדה.‬
‫אני לא העוזרת שלך!‬
‫אני העוזרת שלו.‬ ‫-מה?‬
‫הידיים שלי מעוותות.‬
‫כן, בדיוק! תסחט אותו!‬
‫קוף?‬
‫בסדר, השרביט שלך!‬
‫מה דעתך לתת לי אותו רק לסופי שבוע?‬
‫אנחנו מפוטרים?‬
‫כן, נצטרך למצוא קריירה חדשה.‬
‫הצלחת. הבסת את מלך הדרקונים…‬
‫מלך הקופים שליט השליטים!‬
‫אוי לא.‬
‫אדוני, כדאי…‬
‫מה עכשיו?‬
‫אתה הבא בתור.‬
‫זה כבר מוגזם.‬
‫תביאו לי את קרן הייאוש המלכותית.‬
‫אבל הבודהה אמר לתת לו למצוא את דרכו.‬
‫הבודהה מדבר בחידות. אף אחד לא מבין אותו.‬
‫זה נגמר עכשיו!‬
‫קוף!‬
‫אתה תבלה את חיי הנצח שלך לבד‬
‫ותחשוב על פשעיך.‬
‫הפשעים שלי?‬
‫יכולת לקבל אותי כאחד מכם.‬
‫עכשיו אני אהיה השליט העליון של כולכם!‬
‫קוף, תפסיק!‬
‫קוף!‬
‫זאת אני, לין.‬
‫בבקשה, אתה חייב להפסיק.‬
‫לא, קוף!‬
‫"מי הקוף הענק שעושה בלגן? מלך הקופים!"‬
‫אני עשיתי את זה. נתתי לזה לקרות.‬
‫בודהה?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי יכול להניף את המקל הגדול בעולם?"‬
‫בבקשה, הוא לא רשע.‬
‫יש בתוכו טוב.‬
‫כן אכפת לו.‬
‫אז תעזרי לו למצוא את דרכו.‬
‫מה הולך פה?‬
‫תאירי את עיניו.‬
‫מה? אבל איך עושים את זה?‬
‫מלך הקופים, עצור!‬
‫וואו.‬
‫מלך הקופים, עצור!‬
‫בודהה?‬
‫מלך הקופים זה התואר הישן שלי.‬
‫אתה תפנה אליי בתואר כבוד השופט,‬
‫שליט השמיים!‬
‫איך נראה לו שהוא לא מרכז היקום?‬
‫אני יודעת.‬
‫יש לי אתגר בשבילך, כבוד השופט.‬
‫לא מעוניין. מה האתגר?‬
‫אתגר ראוי לך.‬
‫האתגר האולטימטיבי.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫אם אתה חזק מספיק כדי לזנק מכף ידי,‬
‫אתן לך לשלוט בממלכת השמיים.‬
‫רגע. מה הוא אמר?‬
‫אבל אם לא תצליח,‬
‫תצטרך לכפר ארוכות על מעשיך‬ ‫כאן על פני האדמה.‬
‫בחייך, זה קל מדי.‬ ‫אני רק צריך לעזוב את היד שלך?‬
‫אין בעיה, אבל אתה תרגיש די מטופש‬ ‫בעוד שתי שניו… קפיצת ענן!‬
‫אני ממש שונא את הקוף הזה.‬
‫אנחנו בקצה היקום, שרביט!‬
‫אני מדהים.‬
‫כן, רק כדי להוכיח שהייתי פה.‬
‫ועכשיו אטביע חותם מסוג אחר.‬
‫תפסיק, קוף.‬
‫התכוונת כבוד השופט.‬
‫מעולם לא עזבת את כף ידי, מלך הקופים.‬ ‫-מה?‬
‫רק רגע… לא!‬
‫מה שלא עשית, זו הייתה רמאות. עוד ניסיון!‬
‫אין מצב.‬
‫גרגר פצפון? את בכלל אמורה להיות שם?‬
‫ברור שלא. נכון שזה נהדר?‬
‫עבדת עליי! שניים נגד אחד זה לא פייר.‬
‫מצטערת, אין עוד דרך לעזור לך.‬
‫תעצור! לא!‬
‫לא! שרביט!‬
‫תנחש מה?‬
‫זה בדיוק מה שרציתי שיקרה.‬
‫אמרתי לך שתרגיש מטופש.‬
‫מלך הקופים,‬
‫עכשיו זה הזמן למדיטציה והתבוננות עצמית.‬
‫נולדתי מסלע, אתה יודע?‬
‫כאן אני משגשג! מלך הקופים שליט השליטים!‬
‫כשתתעורר לכלום,‬
‫אתה תמצא את דרכך.‬
‫להתעורר לכלום? מה שזה לא יהיה.‬
‫אני אחשוב על זה.‬
‫הוא רק קוף קטן שמחפש מקום להשתייך אליו.‬
‫המגילה של מלך הקופים‬
‫עדיין בשלבי כתיבה.‬
‫כשהוא יהיה מוכן,‬
‫העולם יזדקק לו‬
‫כפי שהוא הזדקק לך.‬
‫היי. לין. לאן הגיבורה שלנו הולכת היום?‬
‫אחזור לפני השקיעה.‬
‫ושתי כוסות גדולות של תה עם חלב.‬
‫רוצה גם דבש? הכנתי אותו בעצמי.‬
‫אלוהים, איך מתעוררים לכלום?‬
‫מה זה בכלל אומר?‬
‫להיות רגוע? סבלני? צנוע?‬
‫אני מלך הצניעות!‬
‫קוף.‬
‫לכי מפה!‬ ‫אני עסוק במחשבות על איך להתנקם בך.‬
‫ברוגע.‬
‫באתי להיפרד לפני שבודהה יסגור את ההר שלך.‬
‫איזה בר מזל אני.‬
‫אני יודעת שאתה כועס, אבל איבדת שליטה.‬
‫את לא צריכה להזכיר לי.‬
‫להילחם נגד כל האלים‬ ‫לא היה הרעיון הכי טוב שלי.‬
‫פישלתי בגדול, נכון?‬
‫קוף, נולדת מאבן,‬
‫וכולם נטשו אותך.‬
‫האלים שנאו אותך,‬
‫ואתה רק רצית שיאהבו אותך.‬
‫ואוהבים אותך!‬
‫שינית את חיי.‬ ‫שיניתי את העולם לטובה. שנינו עשינו זאת.‬
‫אני באמת המעריצה הכי גדולה שלך.‬
‫טוב, אני מניח שגרגר פצפון עשה גל גדול.‬
‫עם עזרה.‬
‫איזה יופי.‬
‫אני, העוזר שלך?‬
‫בסדר.‬
‫עזרנו זה לזה.‬
‫לא עשינו הכול לבד.‬
‫שרביט! חבר! ממש התגעגעתי אליך!‬
‫אתם שוב צוות.‬
‫נראה שזה הזמן להיפרד.‬
‫רגע, אל תלכי.‬
‫תודה על הכול.‬
‫אני אתגעגע אליך, קוף.‬
‫תמשיכי לכתוב את המגילה שלך.‬
‫מבטיחה.‬
‫קיימתי את ההבטחה שלי ועשיתי דברים נהדרים.‬
‫וקוף, אני בטוחה שהוא ישתחרר בקרוב.‬
‫- חמש מאות שנים לאחר מכן… -‬
‫קוף, שדים משתוללים ברחבי הארץ.‬
‫בודהה שלח אותנו לשחרר אותך.‬
‫אתה מוכן להצטרף אלינו במסענו מערבה?‬
‫התעוררתי עם שלווה בליבי,‬
‫ואתם רוצים שאילחם?‬
‫ובכן, כן, אבל…‬
‫קדימה, שרביט. העולם זקוק לנו.‬
‫אוי לא!‬
‫"מי הגיבור הנאה שכולנו אוהבים ומעריצים?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי מפחיד שדים כשהוא דופק על דלתם?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי הוא לוחם אדיר, שגם אמיץ וגם נועז‬
‫"וגם קצת חתיך?‬
‫"זהו מלך הקופים!‬
‫"מי הקוף שלא ייתן לאף אחד להימלט?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי השימפנזה שפשוטי העם ימליכו למלכם?‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"מי הקופיף שבמרץ יטפס לצמרת‬
‫"ולא יפסיק עד שינצח?‬
‫"נכון, זה מלך הקופים!‬
‫"מלך הקופים!‬
‫-מלך הקופים!‬
‫"מלך הקופים!‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬
‫"פורץ אל השמיים‬
‫"וכובש את העולם בסערה‬
‫"אני אציף מדבריות, עמקים והרים‬
‫"ואכבוש את העולם בסערה‬
‫"היי, הוא יכבוש את העולם בסערה‬
‫"מלך הדרקונים מגיע‬ ‫-ההוריקן מטביע‬
‫"הוא יוריד גשם והעולם יתפוגג מעונג‬
‫"זה בנבו‬ ‫-זה באבו‬
‫"אנחנו מחפשים את השרביט‬ ‫מלך הקופים גנב אותו‬
‫"תחזיר אותו מהר‬
‫"ודי-קיי יודע‬ ‫-שאנחנו חלק מהתוכנית‬
‫"צריך למצוא את הקוף‬
‫"ולקבור אותו בחול‬ ‫להכריח אותו לרקוד‬
‫"ריקוד אחרון‬
‫"נראה מי יצחק אחרון‬
‫"חה חה‬
‫"כולם יודעים למה באנו לכאן‬
‫"אנחנו מביאים רעמים, ברקים וגשמי זלעפות‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬ ‫פורץ אל השמיים‬
‫"וכובש את העולם בסערה‬
‫"אני אציף מדבריות, עמקים והרים‬
‫"ואכבוש את העולם בסערה‬
‫"כל סנטימטר מהאדמה‬
‫"כל חלק בשמיים‬
‫"אני אהפוך הכול למים‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬ ‫פורץ אל השמיים‬
‫"וכובש את העולם בסערה‬
‫"הוא יכבוש את העולם בסערה‬
‫"היי, הוא יכבוש את העולם בסערה‬
‫"איך הגיתי את התוכנית?‬
‫"נחתי עם הדגים וקיבלתי חיזיון לפנים‬
‫"בום!‬ ‫-חשבתי על תוכנית‬
‫"אז בניתי מכונה‬ ‫שתהפוך את העולם לים‬
‫"הדרקון הזה יהיה הבוס‬ ‫-כן, כן‬
‫"ודי-קיי יודע‬ ‫-שאנחנו חלק מהתוכנית‬
‫"צריך למצוא את הקוף‬
‫"ולקבור אותו בחול‬ ‫להכריח אותו לרקוד‬
‫"ריקוד אחרון‬
‫"נראה מי יצחק אחרון‬
‫"חה חה‬
‫"וכולם יודעים למה באנו לכאן‬
‫"אנחנו מביאים רעמים, ברקים וגשמי זלעפות‬
‫"תראו אותי מתנשא אל על‬ ‫פורץ אל השמיים‬
‫וכובש את העולם בסערה‬
‫"אני אציף מדבריות, עמקים והרים‬
‫"ואכבוש את העולם בסערה‬
‫"אני אומר להתראות‬
‫"לשונאיי ומייבשיי‬ ‫ולמהלכי היבשה שמאריכים שיער‬
‫"מעליבים, מבודדים, הורסים חיים‬
‫"מביכים אותי מול חבריי ומשפחתי…‬
‫"זאת אומרת‬
‫"כולם הולכים למות‬
‫"אז תראו אותי מתנשא אל על‬ ‫פורץ אל השמיים‬
‫"וכובש את העולם בסערה‬
‫"אני אציף מדבריות, עמקים והרים‬
‫"ואכבוש את העולם בסערה‬
‫"במשך שנים השד המימי הזה זומם תוכנית‬
‫"אז תפסו מרחק כי זה הזמן לבצע אותה‬
‫"ואף אחד לא יכחיש את כוחי‬
‫"כשאכבוש את העולם בסערה‬
‫"הוא יכבוש את העולם בסערה‬
‫"היי, הוא יכבוש את העולם בסערה‬
‫"היי היי"‬
‫תרגום כתוביות: אבירם משעלי‬