Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MARÍA. MADRID, SPANIEN
JUAN. HARO, SPANIEN
CELIA. ARANJUEZ, SPANIEN
MEDHA. ALBANY, USA
LUCÍA. URUBAMBA, PERU
DORA. BURGUILLOS, SPANIEN
VÍCTOR. BARCELONA, SPANIEN
THE POPE: ANSWERS
VATIKANET
Godmorgen. Hvordan har I det?
-Går det godt? -Ja.
-Godt. Jeg er stadig i live -Godt.
Godmorgen, Deres hellighed. Hvordan har De det? Godt?
Hvordan har du det?
Bruno, vil du ikke have kaffe?
-Det har jeg fået. Tak. -Åh.
Småkagerne er gode. Du skulle smage én.
Kaffen er god her.
ROM, ITALIEN
Mit ur viser stadig colombiansk tid. Lige nu er den seks om morgenen.
-Godmorgen. -Hej.
-Hvordan har alle det? -Hej.
-Hej.
Hej.
Hvordan har alle det?
Hej.
Lad os snakke. Så er vi her.
Er det første gang, I er i Rom?
-Ja, det er første gang. -Ja.
-Også mig. -Så for jer alle?
Det var første gang, jeg var ude at flyve.
-Virkelig? -Hvordan havde du det?
Jeg var ikke nervøs, jeg nød at se skyerne…
Jeg nød det så meget!
Er I nervøse? Hvad føler I?
Det er det underligste, jeg nogensinde har prøvet.
Men jeg er spændt. Jeg har en million spørgsmål.
Ja.
Måske kan paven besvare så mange af vores spørgsmål
og hjælpe os med at forstå, hvorfor kirken gør, hvad den gør.
Er I troende?
-Jeg er. -Jeg er.
-Jeg er ikke.
Jeg er heller ikke.
-Jeg er muslim. -Okay.
Det er værdifuldt. At man ikke tror på Gud,
men stadig kan tale med personen. Det er fedt.
Jeg forslog ikke. Der er 60.
Du glemmer billedet med… Tak.
Jeg snakker med Pav Frances.
Men det er ikke som en snak med enhver anden.
Der er en stor symbolik omkring ham, og hvad han betyder… Det er stort.
Han er den øverste chef. Han er toppen.
-Ja. -Den store chef.
Ja, den store chef!
Jeg føler også et stort ansvar.
Mine spørgsmål kunne hjælpe andre.
Det er en stor byrde.
Der må være så mange reglementer.
Jeg er splittet… Jeg tror, det kunne være intimt,
fordi den her pave er mere…
-Liberal. -Ja, men på den andens side…
Faktisk er den her pave mere afslappet.
Der er ikke så meget pomp og pragt. Han er ikke til reglementer.
Bruno, vi burde tage den her med. Til soldaterne på tilbagevejen.
Okay, fint.
Ja, men jeg vil gerne have én til.
-Han er ret nærig. Hjælp mig. -Ja.
Jeg er ikke den eneste, der er nervøs. Det er vi alle.
-Bliver der selfie-tid med paven? -Det burde der.
-Til sidst… -Ja.
-Er det langt væk? -Cirka 20 minutter.
-20 minutter? -Ja.
Beskidt. Det er en meget beskidt by.
Men den er unik. Rom er unik.
Jeg kan muntre dig op. Jeg kan stå der…
Når paven kommer, så sig, at du er rapper,
-og lav en freestyle for ham. -Ja.
Vi er der om to minutter, hellige fader.
Godt. Du har gjort det godt.
-Tak. -Topkarakter.
-De kommer. -Hvor tæt på er de?
De har mobiliseret politiet.
En luksuselevator! Moderne!
Åh, nej!
Goddag.
Buongiorno.
I er så stille!
Er der nogen, der er død?
-Goddag. -Hvordan har I det?
Velkommen. Vi ventede på dig.
Ja!
-Velkommen. Hvordan har du det? -Fint.
Rigtig godt.
I er ikke 50.
I er ikke døde. Jeg skal tale med teenagere.
-Hvor har De det? -Goddag.
Hvordan har De det? Må jeg kysse Dem en eller to gange?
Ja da.
To kræver, at jeg ændrer på flere ting.
-Jeg giver hånd. -Goddag.
Sådan hilser vi i mit land. Jeg er fra Senegal.
-Sådan her? -Sådan.
-Goddag. -Goddag.
-En fornøjelse.
-Goddag. -Goddag.
-Det er min fornøjelse.
-Goddag, hvordan går det? Godt? -Ikke dårligt.
Rart at møde Dem.
Hvordan går det? Godt at møde Dem.
Goddag.
Derovre. De her unge er for disciplinerede.
-Ja, det er vi. -Vi er allesammen nervøse.
Ja.
Utroligt! Det er mig, der skulle gøre mig klar til jer.
-Vi er så nervøse for at møde Dem. -Og al den angst har opbrugt energien.
-Ja, præcis! -Så må jeg hellere gå.
Nej, det er bare snak.
Ja.
Sådan.
Godt.
-Hvad er der galt med Deres knæ? -Det værker.
Men jeg har kunnet gå i tre dage.
Hvordan var turen her?
Fint. Jeg så, hvor smuk Rom er.
-Ja, den er smuk. -I kom for at tale med paven.
Ja.
Er det ikke kedeligt at tale med en præst?
-Nej. -Nej.
Det er faktisk ret interessant.
Nå, lad os begynde.
-Hvor begynder vi? Hvem begynder? -Hvem er den frækkeste?
Okay, det gør jeg.
Jeg ville spørge om noget personligt. Bliver De betalt?
Betalt?
Normalt bliver man betalt for at være i et firma.
-Betalt for hvad? -En løn.
Nej, får ikke løn. Når jeg skal bruge penge til sko eller noget, låner jeg dem.
Jeg får ingen løn. Men det er okay, for jeg spiser gratis.
Så De får alt gratis?
Ja, hvor jeg bor Når jeg har højere udgifter,
prøver jeg ikke belemre pavestolen med det og beder om hjælp.
Men generelt er min livsstil ret ydmyg.
Det er som en lav middelklassearbejder.
Når jeg indser, at en social organisation mangler hjælp…
Forleden manglede der en skole i Papua Ny Guinea.
Personen sagde, at de ikke var sikre på, om de skulle bede om penge.
Jeg sagde: "Selvfølgelig skal I det. Alle stjæler penge her.
Så jeg ved, hvor jeg kan stjæle nogen, og så sender jeg dem til jer."
Hvad mener jeg med det?
Når jeg ser, at nogen mangler hjælp, taler jeg med de pengeansvarlige.
Jeg har villet spørge, om De har en mobil.
-En mobiltelefon. -Nej.
-Hvad med sociale medier? -Nej.
De er på Twitter.
Ja, men det er sekretærerne, der håndterer det.
Nej, jeg har ikke en mobil.
Jeg fik én, da jeg blev biskop for 30 år siden.
Den var på størrelse med en sko.
Jeg ville ikke bruge den, men de insisterede.
Så jeg ringede til min søster og afleverede den.
Jeg er lidt anakronistisk omkring den slags.
Men jeg forstår, at alle har en mobil.
Jeg kan ærligt talt sige,
at jeg gerne vil kommunikere konstant og med alt.
Og det her møde er en måde at holde kommunikationen.
-Savner De deres familie? -Selvfølgelig. Hvordan kunne jeg andet?
Ja.
Nogle gange tror jeg, at de mødes til frokost om søndagen,
pasta eller at grille. Men hvad kan man gøre?
Ja.
Faktisk er vi fem meget nære, og…
Tre af os er væk, så vi er kun to.
Undskyld, må jeg tiltale Dem mere uformelt?
-Ja da. -Er det fint? Okay.
Jeg tror, at kirken tilstræber at gøre godt
og promovere selvudvikling og så videre…
Men så vidt jeg ser,
føler jeg, at folk er skuffede over kirken, ikke over Gud.
Jeg er atestit eller agnostiker, men jeg respekterer troende.
Min familie tror. Eller det plejede de.
Hvor jeg bor, går folk ikke i kirke længere.
Jeg synes, det er anakronistisk eller gammeldags,
så jeg ville spørge, hvad dit synspunkt er.
Hvor står du angående det emne?
Ja, det er sandt, mest i storbyer,
er der et vist frafald eller afstandtagen.
Og det sætter på en måde troværdigheden i fare.
Man er troværdig, når man involverer sig med sit vidnesbyrd.
De myrdede for eksempel en nonne i Haiti for nogle dage siden.
Hun havde været i Haiti i 20 år.
Hun organiserede og tog sig af gadebørn.
Alle troede, at nonen var troværdig,
fordi hun satte sig selv i fare være at gøre det.
Når der intet vidnesbyrd er, bliver kirken rusten.
Den bliver rusten, fordi den bliver en klub for rare mennesker,
der gør deres religiøse pligt, men ikke tør gå ud i forstæderne.
Og det er nøglen. Når man ser religion som et centrum,
sætter man vægge op uden at bemærke det. Én, to, tre.
De adskiller dig fra virkeligheden, og man mister grebet om den.
Hvis man vil se virkeligheden, skal man gå ud i forstæderne.
Tag ud i forstæderne og se, hvad social ulighed er.
Når jeg siger "forstæder"
men er jeg ikke kun fattigdom, men også kulturelle og eksistentielle periferier.
Hvorfor tror du, det sker?
Hvorfor tror du, nogle stiger til tops indenfor kirken?
Det er et menneskeligt fænomen. Vi vil alle…
Vi vil alle gerne være tilpas.
Så når en præst glemmer, at han leder en flok
og bliver statens funktionær…
Det vil jeg gerne understrege.
-Jeg deler bare, det er ikke et råd. -Ja.
Enhver kan ændre en struktur, hvis ønsket er retfærdigt.
Historiens store revolutionære ændrede strukturer.
Hvordan kan jeg hjælpe? Med noget.
-Hvad er bedst? -Det er nok murstenene.
-Khadim, hvad laver du? -Jeg gør den tykkere.
Jeg vil hænge billederne på den her tråd.
Har du nogle billeder fra din tur til Indien?
Ja, mange. Jeg viser dig dem.
Jeg havde købt alle mine dimissionsting til Indien.
Mine forældre tvang mig til at stadse mig ud til billeder.
Nårh.
Men det var noget særligt. Men det er stort for dem,
for det er specielt, når kvinder får en uddannelse.
Mine forældre er immigranter ligesom dine.
Jeg er fra Boston, men mine forældre er fra Indien.
De flyttede en halv verden væk,
så jeg kunne få muligheder.
Gå på universitetet, en chance for at læse medicin,
få kvinderettigheder…
Jeg fik alt det, fordi mine forældre migrerede.
Eftersom jeg er barn af indvandrere, har jeg også oplevet racisme.
Og jeg vil gerne vide, om du også har oplevet det.
Det kan jeg ikke sige. Jeg har faktisk oplevet det modsatte.
I Argentina blev de budt velkommen, fordi der var brug for dem.
Lige nu er befolkningen i Argentina 46 millioner.
Ud af dem er der højest 600.000 af det originale folk.
Så en stor del af befolkningen af indvandrere. Det er fantastisk.
En blanding af kulturer, der har været god. Ville du sige noget?
Jeg kommer fra Senegal.
Min bror rejste til Spanien på en immigrantbåd, da han var 14.
Så en 14-årig bruger otte dage
til søs på en båd
uden at vide, hvad han skulle vente.
Han håbede at få et godt liv der.
Men faktisk begynder rejsen, når man er ankommet.
Det er der, problemerne starter.
Når man føler sig anderledes, når man bliver stoppet af politiet,
når man sover på gaden,
når man føler sig fortabt, fordi de siger, man er anderledes.
Og det er trist, at ens pas afgør ens fortid.
Problemet med migranter burde håndteres alvorligt.
Migranter bør bydes velkommen, følges,
promoveres og integreres.
Disse mænd og kvinder udnyttes
blot for at komme med en båd
uden garanti for at nå frem. De udnyttes, tortureres,
de tager alle deres penge,
og så bliver de bedt om at rejse en bestemt nat.
Når de når ned på stranden, ser de en båd.
Hvis de ikke vil med, bliver de skudt på stedet.
Det sker lige nu ved Europas udkanter.
Nogle myndigheder er indblandet og sender migranterne tilbage.
Der er lande i Europa, som jeg ikke vil nævne,
så jeg ikke skaber diplomatiske problemer.
Men de har små byer eller landsbyer, der næsten er helt tomme.
Byer, hvor der kun er 20 ældre mennesker tilbage. Uopdyrkede marker…
Lande, der gennemgår en demografisk vinter.
Lande med en gennemsnitsalder på 46 tager heller ikke imod migranter.
Så de bliver gamle.
Er det ikke egoistisk?
"Jeg byder dem velkommen, når jeg vil og har brug for dem."
Det er udnyttelse. Bag det ligger trangen til at udnytte.
"Jeg udnytter dig. Jeg byder dig ikke velkommen som en søskende." Vel?
Det er en udnyttende tankegang. Bag det ligger slaveriets skygge.
Migranten bliver set som en slave.
Kolonialismen ligger bag en umoden migrantpolitik.
Det er en ikke-integrationspolitik. Der er lidt tolerance.
Men så længe lande ikke rækker ud efter integration,
bliver migrantproblemet ikke løst ordentligt.
Og jeg tror, at i USA, og stort set alle andre steder,
går migrantproblemet og racisme hånd i hånd.
Fordi de fleste hvide immigranter til USA
har masser af rettigheder. De lever godt.
Men de fleste ikke-hvide immigranter
har ikke samme rettigheder.
Jeg siger det med al respekt.
Det er, som om der er første- og andenklasses immigranter.
Hvis du kommer fra den store tragedie i Ukraine,
bydes du varmt velkommen, hvilket er fint.
Men kommer du fra Afrika,
bliver du afvist, og de forsøger at sende dig tilbage.
Migrationsproblemet er ikke blevet løst, og det er alvorligt.
Du nævnte problemet med kolonisering.
Kirken er en intuition, der havde en central rolle i koloniseringen.
I Latinamerika, i det mindste. Vi har talt om racisme,
og vi har en kirke, der skildrer Jesus og Maria som hvide,
hvilket de tydeligvis ikke var. Er det ikke selvmodsigende?
Hvad jeg synes, er selvmodsigende, er ikke at acceptere sin egen historie.
Kirken har gennemgået stadier, som du siger.
Men vi tilhører alle et samfund, et land og en kultur med en fortid.
Og at erkende sin fortid kan være svært.
At erkende sin fortid kan være pinlig.
Sammenhæng er især svært for kristne. Selv i Vatikanet.
Selv der. jeg ser åndelig verdslighed nu og da, selv i Vatikanet.
Jeg har bedt Herren om at rydde op, men der er lækager allevegne.
Allevegne.
En reform af kirken bør ske indefra og ud,
og kirken bør altid reformeres. Altid. Som kulturer ændrer sig, ligeså gør behøv.
Tag bare slaveriet. Kirken sagde intet om det,
fordi sådan var kulturerne dengang.
Ingen taler som slaveri i dag, som de gjorde dengang.
Men kirken er ikke uvidende. Når jeg siger "kirken", mener jeg kristne.
De ved, at der er lige så meget slaveri som dengang, bare anderledes.
Tag en kvinde, der står i kø for at få et job.
De siger: "Ja, frue, det her passer dig.
Det er 11 timer om dagen til 600 euro om måneden."
"Men det kan vi ikke leve af."
"Det er dit problem. Se køen bag dig."
Det er moderne slaveri, det er lønslaver.
Eller tag en kvinde, der skal passe på ikke at blive gravid,
for så bliver hun fyret så snart, de finder ud af det.
Det er en anden slags slaveri. De tager jeres ret til at blive mor.
Nu om dage er der moderne typer slaveri, som vi i kirken,
kristne, burde revse.
Jeg er fra Ecuador. Jeg er født der.
Da jeg var tre, flyttede vi til Sevilla i Spanien.
Så jeg måtte gennemgå mobning og racisme.
Undskyld.
-Det er et følsomt emne for mig. -Ja, værsgo.
Tak.
Så at finde mig i alt det
gav mig en depression.
Det gav mig også et forfærdelig forhold til min krop,
og jeg endte med at få bulimi.
Jeg havde endda selvmordstanker.
Hele min tro kollapsede.
Lige nu leder jeg efter lykke og vil gerne slette min fortid.
Den evangeliske kirke har hjulpet mig meget,
men jeg går også i terapi.
Så jeg vil gerne spørge, om du er lykkelig eller har følt dig ensom.
Jeg tror, at alle har følt sig ensomme på et tidspunkt. Jeg har i hvert fald.
Når man er ensom, får man de mest overdrevne ideer for at afhjælpe det.
Ensomhed er som livets vinter.
Når vejret er overskuet, så at sige,
ændrer man ikke kurs. Aldrig. "Jeg er forkert. Jeg er ikke okay."
Man stopper og venter til, at vinteren er forbi,
og så tænker man over, om man bør ændre sig.
Dialog hjælper meget.
At have kærlige, omsorgsfulde folk omkring sig. Forældre.
Det kan være en præst. Det kan være en ven.
Betroede kan være gode i de tider. Men i min egen erfaring,
selv i mine mørkeste tider, var i sidste ende for det bedste.
Og jeg har været gennem forfærdelige ting i livet.
Men når livet giver dig muligheden,
og Gud giver dig nåden til at erkende dem og omfavne dem,
så bærer de oplevelser god frugt.
Der er et uvejr på vej. Se engang.
Hvad foregår der?
Sommetider kan livet også føles sådan. Alt virker roligt,
og så kommer der et uvejr, og man aner ikke, hvad der ramte én.
-Hvor gammel er du? -Hvad?
-Hvor gammel er du? -Jeg er 22.
-Du er ung. -Jeg er 22.
-Hvad studerer du? -Makeupkunstner.
-Jeg ringer, så du kan gøre mig flottere. -Til enhver tid.
Jeg tror, der er flere, der gerne vil tale.
De ville gerne. De havde hånden oppe.
Jeg er fra Santiago del Estero fra et arbejderkvarter.
Jeg ser mig selv som katolik. Jeg deltager i kirkens aktiviteter.
Derudover er jeg feminist.
Jeg er del af en katolsk organisation ved navn "Kvinters ret til selvvalg."
I 2019, da jeg underviste i katekismen,
blev der debatteret abort. Der var noget, der ikke gav mening.
Hvorfor ville kirken stå i mellem en kvinde og hendes rettighed? Ikke?
Jeg tror, at Jesus ville gå ved de kvinders side.
Han ville ikke dømme hende, som de ville til en gudstjeneste.
Jeg kender kvinder, der har været igennem aborter.
I stedet for at lære fra sig af evangelierne,
peger de på dem og kalder dem mordere og er forfærdelige ved dem.
Men de går kirke for at finde Guds kærlighed. De vil høre Guds ord.
Jeg vil give dig noget.
At have det her
og bære det i min rygsæk har været…
Undskyld.
Det har været en meget svær oplevelse.
Og jeg er så stolt af at have det.
Jeg vil give dig det med kærlighed og respekt.
Tak.
Du understregede forståelse
af kvinden, der får en abort.
I den sammenhæng siger jeg altid til præster,
at når en person i den situation kommer til dem med skyldfølelse…
Fordi abort sætter sådan et dyrt mærke på kvinder…
Så råder jeg dem til ikke at spørge og være nådige, ligesom Jesus var.
Jesus byder alle velkommen.
Hvor stor en synder, man end er, eller om alle efterlader dig,
vil Herren ikke forlade dig.
Men abortproblemet bør adresseres videnskabeligt
og med en vis kulde.
En embryologibog viser os, at en måned efter undfangelsen,
at DNA er i position, og at organerne er "tegnet."
Det er derfor ikke kun en bunke celler,
men et systematiseret menneskeliv.
Så spørgsmålet, når man taler om moralen er…
Er det gyldigt at eliminere et menneskeliv for at løse et problem?
Man ville gå til en læge.
Så er det gyldigt at betale en lejemorder
for at eliminere et menneskeliv for at løse et problem?
Selvfølgelig er der situationer, der gør alting sværere
og kan næsten umuliggøre det rent fysisk
at gennemgå en graviditet. Det forstår jeg godt.
Ja, men der er realiteter. Abort eksisterer.
Jeg tror ikke, at kvinder træffer beslutningen let.
"Fint, jeg får en abort.
Det er fint. Problemet er løst." Nej, de gør det samvittighedsfuldt.
Hun er i dialog med Gud. Hvad gør vi med de kvinder?
Kirken som institution. Skal vi trække dem ud og pege på dem?
-"I er mordere"? -Nej.
Eller skal vi blive hos dem og hjælpe dem med at vælge?
Skal vi blive hos dem og støtte dem?
Uanset deres beslutning, uanset om det er en abort. Ikke?
Jeg ville sige, at jeg gennemlever de samme ting, men fra den anden side.
Om lørdagen går jeg til abortkliniker og står ved døren
og taler med pigerne, der går ind.
Jeg spørger, hvad de har brug for, eller hvorfor de har valgt det.
Ofte gør de det af frygt for,
at deres forældre smider dem ud.
"Jeg vil ikke kunne studere. Jeg har ingen penge. Jeg er bange.
Jeg har for mange børn, og jeg kan ikke få flere."
Hvis man finder en løsning på deres problem,
så får de ikke aborten. Det har jeg selv set mange gange.
Ikke så mange gange, som jeg gerne ville.
Og jeg har aldrig hørt em en kvinde,
der har fortrudt at give det liv en mulighed.
For kristne er livet en gave. Og for ateister,
hvis du ikke tror på evigt liv, hvordan kan du så tage barnets eneste liv?
Det er ikke, fordi jeg opfordrer alle piger til at gå til en abortklinik,
bare fordi jeg går med det her!
Ligesom dig deltager jeg i kirkens aktiviteter.
Jeg støtter bare kvinden, hvad hun end vælger.
Du er omgivet af kvinder, der har fået aborter.
Kan du ikke se den lidelse, abort skaber?
Jeg er evangelisk kristen, men jeg kunne godt lide, hvad María sagde.
At hun taler med dem, men der ingen forpligtelse er.
Det er ligesom pastor… Undskyld, ikke pastor…
Pav Francis sagde, at vi bør byde folk velkommen.
Hvad man end har gjort af forfærdelige ting,
vil Herren altid byde dig velkommen med åbne arme.
Det er lige meget, om du føler skyld. Du valgte en abort.
Du kan vælge, hvad du vil. Du er fri. Det er fint.
Men hvordan kan du være fri, hvis andre dømmer dine valg?
Jeg har aldrig dømt nogen.
Jeg vil give dig min mening. Jeg er mor, og ærligt talt,
hvad Maia sagde, rystede mig. Jeg tænkte over det,
men de er ikke situationer… Når man vælger en abort,
er det sidste udvej, sidste valg.
Det handler ikke kun at forsørge et barn eller give dem tag over hovedet.
Der er folk, der ikke er klar til at opfostre andre mennesker.
Deres miljø, deres liv…
Det ender altid med uønskede børn.
Jeg led meget under min graviditet,
fordi min datters far forlod mig.
Og min far vendte mig også ryggen.
Så det handler ikke kun om, at der er nogen i ens livmoder.
Samfundet og folk forlader dig. Alt, hvad du har kendt til, kollapser.
Og nu har du et ansvar.
Så de ting holder ikke op med at ske, men mange kvinder dør i forsøget.
Og det feministiske aspekt…
kunne det ikke fokusere på at finde ressourcer, så mødrene kunne fortsætte?
Helt sikkert.
-De kvinder, der gerne vil -Ja.
I stedet for at gøre abort sikre, lovlige og gratis,
kunne vi fokusere på at hjælpe dem, der gerne vil være mødre.
Jeg synes, at abort er et folkesundhedsanliggende.
Det har sin pris på mødres liv, så…
Jeg ser ikke mig selv som aborttilhænger. Jeg ønsker ikke aborter.
Men jeg går ikke ind for at straffe noget, der sker,
der har sket længe og vil blive ved med at ske.
Og selvom det straffes,
vil kvinder med adgang til det være de privilegerede.
Overklassekvinder, velhavende.
Og hvem lider konsekvensen?
Kvinder fra yderområderne.
Kvinder, der vil bruge en bøjle eller en strikkepind
i deres vagina for at abortere. Og de vil nok dø.
På den anden side
er det sært, at vi har den debat ud fra synspunktet om kvinders skyld.
Hvis der er en person, der vælger at afslutte en graviditet,
bør de følges. Det blev endda sammenlignet med en lejemorder.
Kvinder, der fik aborter foretager, blev sammenlignet med at hyre lejemordere.
-Og det er lidt forsimplet. -Ja.
Det er interessant, hvor følsom du er. Og jeg takker dig.
Du indser, at det ikke er et matematisk problem, men et menneskeligt.
Det stærkeste argument er baseret på den følsomhed.
Jeg nedgør dig ikke. Jeg mener ikke sentimentalitet.
At føle er et menneskeligt problem. Det er det, jeg mener.
En kvinde, der har fået en abort, kan vi ikke lade være alene.
Hun har truffet det valg. Hun har fået en abort.
Vi bør ikke sende hende til helvede eller isolere hende.
VI bør blive ved hendes side. Men hun bør kalde en spade for en spade.
At blive ved hendes side er én ting, at retfærdiggøre handlingen er en anden.
Jeg vil gerne overveje
dette fra kirkens synspunkt som institution.
Ikke for at generalisere, men der er så meget hykleri
omkring problemstillinger som den her.
Det siges normalt, at liv skal beskyttes, der er retten til at leve,
det er en synd… Men hvad angår andre ting…
F.eks., hvad med pæderasti i kirken?
Mange fra kirken afviser ofrene
og står på gerningsmandens side.
Livet går i baggrunden. Jeg hedder Juan Cuatrecasas.
Jeg gik på en Opus Dei-skole i Bilbao.
I skoleret 2008-2009,
da jeg var mellem 11 og 12,
blev jeg misbrugt af et af medlemmerne.
Og…
Undskyld mig.
Det er fint.
Udtryk dig, som du vil. Græd, hvis du vil.
Bare rolig, min søn.
Nå, men manden blev dømt.
Først dømte provinsretten ham til 11 år.
Men af visse grunde, som jeg ikke går ind i,
men jeg finder dem tvivlsomme… blev dommen afkortet til to år.
På grund af det blev han ikke fængslet.
Og han var ikke…
Han blev tilladt at undervise, hvor han var.
Må jeg give dig noget, et brev?
Det her brev…
Det er et svar til min far.
Fordi på et tidspunkt…
Tilbage i 2014 besluttede min far at skrive til dig personligt
og bede om din støtte.
Måske kan du ikke huske det. Jeg kan vise dig det.
ja.
Det er dit svar.
Fik du et svar fra Den Hellige Kongregation om Troens doktrin?
Ja.
Jeg sendte det for at afsige min do.
Efter vi…
Tak.
…modtog brevet det næste år
modtog skolen, hvor det skete,
Opus Dei-skolen, et andet brev
fra Den Hellige Kongregation om Troens doktrin om,
at efterforskningen skulle arkiveres, og at lærerens
gode navn skulle genindsættes.
Så jeg tror, at mit spørgsmål er åbenlyst.
Hvorfor besluttede de det?
Og nu hvor der er en endelig dom,
og fakta er kendt,
vil kirken som intuition ændre indstilling
eller vil den rette op på ordene fra kongregationen
på et tidspunkt?
Sagerne om misbrug af mindreårige gælder ikke der.
I kirken, i det mindste. Hvis de gør,
trumfer jeg automatisk vurderingen.
Jeg vil ikke have, at det er forskrives. Nogensinde.
Problemet med misbrug af mindreårige er alvorligt.
Ikke kun i kirken, men alle steder.
I kirkens tilfælde er det endnu mere skandaløst, fordi man ødelægger
folk på det sted, hvor de skal beskyttes.
Der er mænd og kvinder, der ødelægger. Misbrugeren ødelægger et barn.
Og hvis personen er fra kirken, er hykleriet og dobbeltlivet skrækkeligt.
Tak, fordi du meldte ham, fordi det kræver mod
at melde det. Det er ikke let.
Socialt pres er meget stærkt.
Og sommetider ender personen, der melder dem, med at blive sladret om.
Det sker af og til.
Det smerter mig, at dommen var mild.
På den ene side virker det konsekvent, men ikke på den anden.
Men nu hvor der er en endelig dom,
vil jeg gerne have sagen gennemgået.
Det kan du regne med.
Du må være klar over, at der er mange præster og biskopper under dig,
der er dårlige mennesker.
Og der er ingen mulig debat. De er dårlige mennesker.
Det er muligt, at der er mennesker, der ikke er gode.
Og derfor er det min politik at rydde ud i det.
Hvos nogen gør noget forkert, bør der være en rapport, så vi kan rydde ud.
Der er nultolerance. Det er kirkens politik.
F.eks. bliver misbrug i familien holdt skjult.
Det er mellem 42 og 50 procent.
At skjule ting er stadig en vane.
Kirken har altid været fristet til det,
indtil den indse, at det ikke burde ske.
Jeg kan umuligt udtrykke min empati for en misbrugt person,
men det smerter mig dybt.
Har du nogensinde talt med en præst eller en biskop,
der er blevet dømt, eller som du ved, har misbrugt nogen?
Det har jeg.
Hvad er din mening, eller hvad får du ud af det?
Jeg har fundet lidt af hvert. Fra personen, der nægter alt,
selv beviser… De er komplet lukkede.
Jeg har også set dem, der angrer,
der bærer deres skyld.
Jeg har talt med nogle, ja. Endda for at afsige en dom.
Jeg tror ikke, at det er en løsning, at du nu siger,
at du vil tage sagen om igen.
Det er ikke demokratisk, fair eller retfærdigt.
Han måtte komme her, så du ville sige, at sagen ville blive løst.
Hvad med alle dem, der ikke kommer her?
Det her begynder ikke i dag. Det begyndte for flere år siden.
Det har vi gjort klar. Vi har disciplineret præsterne,
vi har straffet misbrugerne, endda dem, der ikke er præster.
Vi arbejder hårdt. Det er en proces, der ikke begynder i dag,
bare fordi I er her.
Men kulturen i misbruget forsætter.
Fordi misbrugskulturen desværre er alle steder. Kirken prøver
at forhindre præster og nonner i at misbruge. Jeg tror, vi er
et eksempel på kampen mod misbrug i vores arbejde.
Der er præster i fængsel allevegne.
Jeg synes ikke, der bliver gjort nok, når man tænker på ofrene,
der har ventet i årevis på et svar, og helt alene!
Hvis jeg er en præst, der har misbrugt, har jeg en institution bag mig.
Men hvis jeg er offer, skal jeg stå for retfærdigheden alene.
SÅ hvordan kan du sige, at der gøres nok, eller noget, der er det værd?
Du forstærker noget, der er bevist at være nyttesløst.
Når man skaber opmærksomhed om,
at kirkens hierarki er således indrettet,
så er offeret slet ikke alene.
Fordi I skaber opmærksom hed om, at vi er med jer, vi kalder jer.
Nu, når grupper i kirken er korrupte,
såsom dem, der torturerede drengen, er det sværere at føle sig
støttet af kirken, fordi de er blevet tortureret.
Men vi bør se kirken på dens gode sti.
Jeg siger ikke, at alt, hvad vi gør, løser problemet,
fordi det er et menneskeligt problem, menneskelig degernation.
Det er et alvorligt socialt problem. Kirken bør træde frem og sige:
"Det her er sket i mit hus, og jeg har truffet det og det valg.
Dette er vores sti."
Det er måske ikke den bedste vej, og der kunne være andre,
men vi begynder at skabe special opmærksomhed. Det er nøglen.
-Nu? -Nej.
-Er du sikker? -Nej.
-Nu? -Ja.
Nej.
-Red dit hår. -Okay.
Sådan går det, når jeg bader om aftenen.
Ved du, hvad en ikke-binær person er?
Ja.
Gør du? Det er jeg glad for.
Hvis nogen ikke ved… En ikkebinær person er nogen,
der hverken er mand eller kvinde, eller ikke helt i det mindste.
Og ikke konstant. Der er folk, der svæver. Jeg hedder Celia og er ikkebinær.
Og jeg er også kristen.
Sommetider er det svært at tro på begge ting samtidig.
Og jeg har villet spørge dig, om du ser et sted i kirken
for transpersoner, ikkebinære eller LGBT-mennesker generelt.
Alle mennesker er Guds børn.
Gud afviser ingen, Gud er en far.
Og jeg har ikke ret til at smide nogen ud af kirken.
Min pligt er altid at byde velkommen.
Kirken må ikke lukke dørene for nogen. Nogen som helst.
Hvad er din mening om kirkens folk, eller præster, der promoverer had
og bruger Biblen til at støtte hadsk tale?
De læser evanlierne og siger: "Jeg udelukker dig ikke, det er Biblen."
Jeg er træt af at sige, at det ikke var Jesus' budskab.
De mennesker er infiltratorer.
De er infiltratorer, der bruger kirken til deres personlige lidenskab
og personlige snæversyn.
Det er en af korruptionerne i kirken.
De snæversynede ideologier…
Inderst inde lever de mennesker med svære uoverensstemmelser.
De dømmer andre, fordi de ikke kan sone for deres egen fejl.
Generelt er folk, der dommer, inkonsekvente.
Der er noget i dem. De føler sig befriet af at dømme andre,
når de burde se indad på deres egen skyld. Men den dag, kirken
mister sin universalitet… de blinde, de døve, de gode, de onde…
Så vil det holde op med at være en kirke. Alt har sin plads.
Jeg har et lignende spørgsmål.
Jeg ser mig selv som en feminist i min kirke, hvor jeg er aktiv.
Ville jeg være en bedre kristen, hvis jeg ikke var feminist?
Feminist spiller ofte en adjektiv rolle, jeg tænker mere på navneord.
Vi er faldet ned i en adjektiv-kultur. Vi gør alt relativt
gennem adjektiver og ophober dem. Adjektiver er ikke døbt,
det er navneord, det er mennesker. Jeg tror på mennesker.
Kunne du se en kvinde i dit sted?
Selvom vi kvinder deltager i kirkeaktiviteter og støtter dem,
hvad holder så en kvinde fra at få din stilling?
Hvis du altså kan forestille dig det.
Deri ligger et teologisk problem.
Der er to bidragene strømme i kirken. To principper.
Præsteembedet er for mænd.
På den moderlige side, hvilket er langt vigtigere, er kvinder.
Promoveringen af kvinder er i tråd med deres eget kald som kvinder,
ikke i et præstemachismo.
Ellers ville kvinder være forringet.
Kvinder har en funktion i kirken, fordi kirken i sig selv er kvindelig.
I sprog med grammatiske køn, er det normalt hunkøn.
Kirken er en kone, Kristus' kone. Den har ingen mand.
Kristus er manden. Det er vores tro.
Kvinder bør promoveres. I Vatikanet er viceguvernøren en kvinde.
-Ja. -Økonomien håndteres af kvinder.
Så en kvinde kan ikke være præst?
Nej, fordi det er præsterækken.
Bag dit begær for at promovere, viser du… Bliv nu ikke vred.
Det gør jeg ikke.
Du viser, at du følger machismo,
fordi det faktum, at en kvinde ikke kan være præst, går dig på. Kan du se?
Ja, fordi vi har alle andre stillinger.
Vi underviser i katekismus…
Du lader dig gå på noget, der ikke kan ske i dogmatiske termer.
Og kvinder ville blive frataget deres største aktiv. Kirken…
Nej, jeg mener ikke at fratage kvinder noget eller få dem ud af deres roller,
men at lade dem optage alle roller ligesom mænd.
Der ville ikke være nogen originalitet. Det er et alvorligt dogmatisk problem,
der ikke forringer kvinder. Tværtimod understreger det dem,
hvor de bør være. At være præst er ikke bedre end ikke at være det.
Jeg respekterer, at der er andre ideer. Det er fint, men det er ikke den sand idé.
-Det er ikke kirkens tro. -Kirkens tro.
Og det forringer ingen.
At være kvinde i kirken er meget vigtigt.
Ved du, hvad Tinder er? Tinder?
Nej, min kære.
Jeg skammer mig. Jeg er gammeldags.
Det er en mobilapp til at møde nye mennesker
og måske finde et forhold.
Det handler mest om sex, men kan være nyttigt til at møde folk.
Faktisk mødte jeg min partner sådan. Jeg uploadede billeder
og beskrev, hvem jeg var, hvad jeg ville. Så fik vi forbindelse,
og sådan mødtes vi.
Nej, jeg…
Ingen telefon… Ikke sådan, det er sådan, man ringer op.
Har du aldrig villet have et forhold?
-Aldrig hvad? -Et forhold.
Jeg havde et forhold, før jeg kom på præsteseminariet.
Havde du?
Men så valgte jeg cølibat.
Hvad tænker du om det, hun sagde? Om Tinder?
Det ved jeg ikke. Det er fint, at folk møder hinanden. Det er normalt.
Hvad mener du om det aspekt i ungemenneskers liv?
Det er sjovt. Unge er ivrige efter at møde hinanden, og det er godt.
En af de ting, jeg beundrer ved unge, er fraværet
af grænser, og det mener jeg på en god måde.
Der er familiegrænser, landegrænser, måske religiøse grænser.
Men som mennesker går I videre. Et af de stærkeste aktiver
hos unge er det, jeg kalder "Christoffer Columbus-komplekset."
Man vil opdage, man vil gå længere, løbe risici.
Og det er godt, for det lærer også en,
at ideologiske tankegange er relative,
om de kommer fra et samfund, et politisk parti eller en kirke.
-Min tur. -Ja.
Jeg hedder Alejandra. Jeg laver indhold til voksne, sexting, porno.
Jeg gør det kun på livestreaming. Jeg har min computer og mine ting,
og jeg går online. Jeg har en anden hjemmeside, et socialt netværk,
hvor jeg uploader videoerne, og det fungerer gennem sociale medier.
Kendte du til det?
Jeg synes, at det er et godt aspekt i udviklingen af kommunikation.
De kommunikationssystemer bør redde kommunikationen selv,
det bør holde det fra at forsvinde.
Når du kommunikerer på de sociale medier, bør det være én til én.
Der er et forhold. Mest når det bruges til arbejde,
men også kommunikation. Men der bør være en adskillelse
mellem de sociale mediers rigdom, og moralen i, hvad du gør,
afhængig af, hvad moral er for dig.
For eksempel, hvis du sælger stoffer gennem de kanaler,
påvirker du unge, du gør skade, fremmer kriminalitet.
Hvis du bruger kanalerne til kriminelle forbindelser,
er det umoralsk. Moralen i sociale medier afhænger af brugen.
Jeg har normalt et vist antal medlemmer.
De beder om specifikke ting, ikke altid af seksuel karakter.
Nogle gange er det meget seksuelt.
Måske lingeri eller specifikke ting, speciallavede videoer,
men jeg sætter grænser for, hvad jeg vil eller ikke vil.
Hvis jeg ikke bryder mig om, hvad de beder mig om, gør jeg det ikke.
Jeg kan godt lide, at du kan sætte dine grænser.
Pornografi er skadeligt, fordi det i sidste ende behandler folk som objekter.
En person beordrer dig til noget. "Gør dit, gør dat."
Som om du er et objekt.
Jeg ved ikke, om du ved, hvordan det skader dig.
Og det skader også personen, der forbruger det.
Jeg mener seksuelt. Det skader dem.
Det er rå videnskab. Under samleje
udskiller man hormoner,
der danner et bånd med den person. Så hvis du har sex
med en fremmed gennem en skærm,
skaber man et bånd med skærmen eller sig selv, når man onanerer.
Man isolerer sig fra verden og fokuserer på en skærm.
Jeg er kristen, og jeg tror, at min krop er Helligåndens tempel.
Du angriber din krop.
Jeg tror, at pornografi ødelægger personen,
det gør jeg virkelig.
Det er den eneste afhængighed, der hanblades som afhængig af stoffer
eller alkohol uden forbruget af noget fysisk.
Pornografi nedgør tydeligvis.
Det hjælper dig ikke til at vokse.
Dem, der bruger pornografi, forringes i menneskelige termer.
Du nævnte stoffer som eksempel Stoffer forringer også.
Og folk, der af afhængige af pornografi efterlades
i en tilstand, der ikke lader dem vokse.
Jeg har et spørgsmål. Er der vold, hvor du arbejder?
Hjemmesider har meget specifikke regler angående det.
Der er f.eks. mennesker, der gerne vil se bold.
Men det er ikke tilladt. Man bliver blokeret og udelukket,
anmeldt, og man kan ikke åbne flere sider.
Føler du dig tryg og tilpas?
Totalt. Når jeg tænder kameraer og tager makeup på,
mine falske øjenvipper, føler jeg mig som en diva.
Men figuren har overtaget. Jeg var så genert før.
Tanken om at være her og tale med jer ville være udelukket.
Jeg ville have været hunderæd.
Så at man kan blive en figur, en offentlig person…
Alle mine sociale medier er offentlige…
Det har ladet mig tage ejerskab af min egen krop og personlighed.
-Og jeg er mere selvsikker i min tro. -Ja.
Ser du også onani som noget forkert?
Jeg tror, det vender dig indad og isolerer dig
fra folk omkring dig. I hvert fald i virkeligheden.
Ja. Fordi man ikke har brug for en anden til at føle nydelse.
Jeg tror, at onani og pornografi skader folk forfærdeligt.
De fører langsomt én ned i et hul, der er svær at komme ud af.
Kender du ikke nogen, der siger, at onani er noget fedt,
noget gavnligt? Du siger, at du har set folk lide under pornografi
og onani… Har du set nogle gode eksempler?
Et godt eksempel?
-Man nyder nydelse og seksualitet. -Seksualitet.
Jeg tror, de fleste at onaneret i ungdommen.
Nu vil jeg nævnte et kriterie,
der holder os fra at fortabe os i visse labyrinter.
Sex er en af de smukke ting, som Gud har givet mennesket.
At udtrykke sig seksuelt er noget rigt.
Alt, hvad der forringer et sandt seksuelt udtryk,
forringer også dig, gør dig delvis, det forringer den rigdom.
Sex har sin egen dynamik. Det eksisterer som udtryk for kærlighed.
Det er nok kernen af den seksuelle aktivitet.
Så alt, hvad der trækker én væk fra det,
eller trækker i en anden retning, forringer seksuel aktivitet.
Folk siger af og til i skrifte: "Jeg har gjort noget modbydeligt."
Seksuelle ting. I stedet for at sige. "Jeg håndterede seksualitet dårligt.
I stedet for at elske en anden, søgte jeg mig selv."
Katekismen omkring sex er stadig i et meget tidligt stadie.
Vi kristne har ikke altid haft en moden katekismus omkring sex.
Det er en af de smukke ting, Gud har gjort.
Jeg vil sige det meget tydeligt,
fordi jeg føler ikke skyld eller lede ved min krop.
Jeg har en partner. Sex med dem er ikke det samme som onani.
Det er anerkendelsen af min krop, jeg kan lide.
Hvis jeg ikke ved, hvad jeg kan lide, hvordan jeg vil røres eller ses på,
hvordan skal jeg så forklare nogen det? Eller skal jeg bare antage, at de ved det?
Så for mig betød det her job at nedlægge nogle barrierer
og lære Alejandra at kende
og holde op med at føle skyld og frygt. Og jeg elsker, hvad jeg gør.
Du siger, at vi bliver til objekter. Det har vi altid gjort,
men nu tjener jeg bare penge på det. Det er det bedste job, jeg har haft.
Jeg er fantastisk fri til at være hjemme. Jeg er der som mor.
Fra morgen, til hun går i seng,
ved min datter, at mor er der. Jeg er til nytte derhjemme.
Jeg er ikke fraværende, hvilket jeg var,
når jeg arbejdede fra 8 til 22, go det var tosset i december.
En gang gik jeg en hel måned uden at se hende vågen.
Så det her job er en dør til frihed for mig.
Og det er et af de bedste jobs, jeg har haft,
fordi jeg kommunikerer med folk og kan være mig selv.
Lad os gå i seng.
Sovetid, skat. Jeg er så stolt. Du gjorde det!
Ja. DU er færdig.
Året er endelig forbi. Hvordan har du det? Ikke flere tidlige morgener!
Ja, ikke mere tidligt op, ikke flere navneopråb!
-Er du klar til din nye skole? -Ja.
-Kan du lide, hvad jeg viste dig? -Ja?
Jeg elsker dig.
Sov godt, skat. Jeg elsker dig.
Jeg slukker lyset.
Var du til festen? Hvordan gik det?
Hos min tante? Fint. Det var sjovt.
Hvor var det?
På en ejendom, der var… Det føltes ikke som Madrid.
Det var på landet.
Var José der?
-Ja. -Ja?
Kom han til fødselsdagsfesten?
Han har været der før. Det har han!
Gud, kom til min hjælp. Herre, hast mig til hjælp.
Ære være Faderen, Sønnen og Helligånden.
Som det var i begyndelsen, er nu, og altid skal være. Amen.
Lad og synge med glæde som den hellige hyrde. Lad os takke Gud,
der er lyset og vejen.
Herre, jeg vil bede for mine forældre, må du velsigne dem.
For vores katekumen, vores katekister,
for hele din kirke, Herre. For alle dem, der lider
og ikke kender dig. For alle dem, der har de svære nu, Herre.
Jeg hedder Maria. Jeg er den ældste af seks søskende.
Jeg er født i en kristen familie,
hvor Jesus altid har været i centrum af familien.
Siden min barndom har jeg levet med mine forældres tro. Vi fik intet valg.
Vi er neokatakumenale.
På lørdage er det eukaristi.
"Hvis du ikke vil gå og bor under mit tag, gør du det." Tidligt.
Men jeg er gammel nok til at have valgt en anden vej.
Jeg har set, at Gud eksisterer.
Jeg ved ikke, om det er godt eller ej,
men jeg ser alt fra et perspektiv med tro.
Jeg har set, at kirken elsker mig, når jeg ikke selv gør det.
Jeg syntes, at alle de emner, der blev diskuteret her, er vigtige,
fordi de alle påvirker os.
Men jeg bemærker
en bekymrende tab af tro.
Fordi for mig…
Det er ikke, at alt det her er irrelevant,
men jeg tror at føle mig elsket af Herren, er nok for mig.
Jeg har ikke brug for…
Jeg forstår lidelsen hos en kvinde, der vil have en abort.
Jeg forstår immigrantens lidelse.
Jeg forstår lidelsen hos en person, der føler sig tilsidesat.
Men jeg ser alt stå i baggrunden, når man har Guds kærlighed.
Lidelse bringer dit tættere på Kristus, hvilket er det, der gør dig glad.
Generelt lever jeg med folk, der er tæt på kirken,
men jeg ser ikke rigtig tro.
Ja, de går til gudstjeneste,
de tror på Gud, men jeg føler, at kun få har en dyb tro
og virkelig lever det i alle aspekter af deres liv.
Jeg ved ikke…
Dit vidnesbyrd rører mit hjerte, fordi du skal være modig
for at sige, hvad du siger her.
Og det er godt. Tak for dit vidnesbyrd.
Jeg kan godt lide at høre det, for du deler din oplevelse, din tro.
Og at have tro er en nåde, det er en stor nåde.
Men mens du talte,
føltete jeg trang til at sige, hvad Jesus sagde til Peter.
Hvad sagde han? "Peter, Peter… Satan har krævet
retten til at si dig som hvede." Det er ikke enden på din vej.
Din tro fortsætter.
Og tro bevises, når den er autentisk.
Så jeg vil ikke forskrække dig…
Slet ikke.
Men vær stærk og klar til prøven. Bliv ved med at gøre
de her ting rigtigt, men frygt ej, når prøven kommer.
For Herren skjuler sig også i mørke tider.
Dem, der er udenfor troen,
jeg ser folk, hvis verden er ramlet. Det skræmmer mig.
Ja. Det er en skam.
Og det gør ondt, at de ikke kan…
Ja, håb gør det ikke. Og håb svigter ikke.
Hvis du satser på håb… Håb er som et anker.
Hvis du kaster det mod land, trækker du i kæden, til du når frem.
Men ankeret bliver der altid.
Håb svigter dig aldrig. Sommetider må vi kæmpe for det.
Hvor gammel er du?
Tyve.
Tyve. Du vil få et godt liv. Bliv ved med at kæmpe,
og lad Herren være hos dig. Hans kærlighed sier os.
-Tak. -Tak.
Jeg hedder Luciá. Jeg er 25 og fra Peru.
Jeg var nonne for nogle år siden. Jeg var katolik, en sand troende.
Jeg tror, at min tro altid kom af kærlighed, af ærlighed,
af en ærlig søgen efter…
ikke kun Gud, men en kamp for at nå folk.
Jeg havde et tæt forhold med smerte. Det har jeg stadig.
Jeg er ikke katolik længere, ej heller er jeg troende.
Jeg ved ikke, hvad der eksisterer eller ej.
Og jeg er faktisk roligere.
Jeg er roligere, lykkeligere.
De spurgte, om vi havde været i Rom før,
og det har jeg for nogle år siden.
Og jeg husker tydeligt den dag, jeg var der. Jeg var i Det Sixtinske kapel
på besøg i Vatikanet på en åndelig rejse.
Jeg besøgte også Lourdes og Fatima.
Men jeg var der den dag efter mange troskriser.
Der er ikke kun seksuelt misbrug i kirken, der er også psykologisk.
Jeg mener, at religiøs træning er baseret på psykologisk misbrug.
Jeg blev undervist et sted, hvor jeg ikke måtte se min familie,
jeg måtte ikke kommunikere med folk.
Beskeder, e-mails og opkald blev overvåget.
Jeg havde ikke adgang til information. Jeg måtte ikke forlade huset.
Jeg prøvede at kæmpe for min tro på alle måder.
Og i sidste ende kom jeg til Rom og Vatikanet, og det lukkede cirklen.
Jeg indså, at det ingen mening gav. Jeg søger kærlighed,
jeg søger mennesker. Jeg vil genleve deres lidelser.
Og jeg synes ikke, det giver mening fra det her rige og magtfulde sted.
Det er let at tale om lidelse,
at tale om fattigdom eller andre dårligdomme.
Og jeg havde mødt kærlighed på mange måder.
Men da jeg forlod kirken og holdt op med at tro,
fandt jeg mere autentisk kærlighed.
Så jeg har ofte tænk, oprigtigt af nysgerrighed,
hvad er kærlighed for kirken?
Hvad refereres der til som kærlighed fra et religiøst perspektiv,
når Gud er bygget på vold?
Hør…
Den sande kirke er i periferien.
I centrum er der gode mennesker, der er hellige mennesker,
men der er også korruption. Og det bør anerkendes.
Der er blevet gjort stor skade på de gejstlige institutioner,
på kirkens mænd og kvinder.
Hvad du siger om magtmisbrug er sandt.
Jeg har hørt så mange historier. Jeg har også sendt inspektioner ud.
Klostre, hvor der var magtmisbrug.
Nonner, der ikke måtte ringe til deres familie.
Som du siger. Total isolation. Totalt magtmisbrug.
Nogle gange, når man er i en situation, som du beskrev,
og jeg tror på dig, desværre sker det i kirken,
når man er i sådan en situation, er det modigste at løbe væk.
For at finde afstand og "til teltene, O Israel."
Det er et dårligt sted, et korrupt sted. Det kloster dehumaniserer mig.
Jeg går tilbage til udgangspunktet for at søge menneskeheden i mine rødder.
Det rører mig ikke. Men en spade bør kaldes en spade.
Jeg vil ikke overbevise dig. Jeg respekterer dig.
Men i dig ser jeg så mange andres smerte,
der har lidt under det gejstlige misbrug.
Jeg ser det ikke i form af smerte.
Det er nok det bedste, der er sket for mig.
Selvfølgelig. Du reddede dit liv fra en situation,
hvor du var fanget i psykologiske og moralske termer.
Du reddede dit liv, men dit liv er ikke forbi.
Det fortsætter, og selvom du ikke indser det, er der noget hos dig.
Der er nogen hos dig.
Lad dem være hos dig, selvom du ikke bemærker dem.
Men jeg ville give dig et råd.
Pas på dig selv, og bliv ikke opslugt af ideologier.
Vær dig selv med din personlighed og din egen sammenhæng.
Bliv ikke slave af en ideologi.
Du bør vælge dine ideer og søge sammenhæng i dit liv.
Sammenhængen mellem, hvad du tænker, hvad du føler, og hvad du…
sindets sprog og hjertet sprog,
hændernes sprog.
Du er i gode hænder. Gå videre. Jeg siger det pænt. Det gør jeg.
-Ja. Det er sådan, jeg tager det. -Gå videre.
Tak til jer alle. I har alle været modige nok til at sige sandheden,
og det var godt, fordi I alle sagde det med jeres egen personlighed.
Og ud fra jeres egne oplevelser og jeres egne konflikter,
for dem har vi alle.
Ligesom vi har vores traumer og fejl.
I Buenos Aires, da jeg var studerende, sagde en gammel præst:
"Bror, du bør kæle dine fejl og tramper som en hund.
Kæmp ikke dem, før det er tid. Livet vil sætte dem på deres plads."
Jeg har lært meget af jer. Det har været godt for mig,
og jeg takker jer for det. Jer alle, uden undtagelse,
jer alle, fra jeres synspunkt.
Jeg ville endda vove at sige, at det er kirkens vej.
Vi er alle søskende, vi er alle forenet.
Alle med deres egne synspunkter.
Det er måske fjernet, men vi er alle søskende. Et broderskab.
Og vi går videre. Og broderskabet er ikke til forhandling. Aldrig.
Vi kan diskutere ideer, men ikke broderskab. Jeg takker jer alle.
Tak.
Og gå videre. Livet er smukt. Det er det virkelig.
VI bør alle sørge for, at det bærer frugt.
-Ja. Absolut. -Tak.
THE POPE: ANSWERS
Klar, nu!
Empanadas!
Tekster af: Anders Langhoff