Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MARÍA. MADRID, SPANIEN
JUAN. HARO, SPANIEN
CELIA. ARANJUEZ, SPANIEN
MEDHA. ALBANY, USA
LUCÍA. URUBAMBA, PERU
DORA. BURGUILLOS, SPANIEN
VÍCTOR. BARCELONA, SPANIEN
THE POPE: ANSWERS
VATIKANSTADEN
God morgon. Hur mår du?
-Bene? -Bene.
-Bene, ancora vivo. -Bene.
God morgon, ers Helighet. Hur mår du? Bra?
Hur mår du idag?
Bruno, vill du inte ha kaffe?
-Jag har redan druckit en. Tack. -Jaha.
De här kakorna är väldigt goda. Du borde smaka på en.
Kaffet är väldigt gott här.
ROM, ITALIEN
Min klocka visar fortfarande colombiansk tid. Just nu är klockan 6 hemma.
-God morgon. -Hej.
-Hur mår alla? -Hej.
-Hej.
Hej.
Hur mår alla?
Hej.
Låt oss prata.
Är det första gången ni är i Rom?
-Ja, det är första gången. -Ja.
-För mig också. -För alla?
Det var första gången jag flög.
-Jaså? -Hur kändes det?
Jag var inte nervös. Jag njöt av att se molnen…
Jag gillade det jättemycket!
Är ni nervösa? Hur mår ni? Hur känner ni er?
Det är det konstigaste jag någonsin gjort.
Men jag är redo, jag är spänd. Och jag har en miljon frågor åt honom.
Ja.
Påven kanske kan svara på många av våra frågor
och hjälpa oss förstå varför kyrkan gör det den gör.
Är ni troende?
-Ja. -Ja.
-Inte jag.
Inte jag heller.
-Jag är Muslim. -Okej.
Jag tycker det är värdefullt att du inte tror på Gud,
men ändå kan prata med den personen. Det är häftigt.
Jag hade fel. De är 60.
Det verkar som att du glömt bilden med… Tack.
Jag ska prata med påve Francis.
Men det är inget samtal man skulle haft med en annan person.
Det finns en symbolik om honom och vad han betyder… Det är en tung vikt.
Han är chefen av alla chefer. Högst upp på toppen.
-Ja. -Den stora chefen.
Den stora chefen, precis!
Jag känner även ett stort ansvar.
Mina frågor kan hjälpa andra.
Det väger tungt på mina axlar.
Det måste finnas många protokoll innan han kliver in.
Jag är kluven… Jag tror att det kan bli mer intimt,
för den här påven är en mer…
-…liberal person. -Ja. Men å andra sidan har han kaftan…
Den här påven är faktiskt mer avslappnad.
Det är inte så mycket ståt med honom. Alla protokoll… Han gillar inte det.
Bruno, vi borde ta det här. Det är till soldaterna på vägen tillbaka.
Okej, visst.
Ja, men jag vill ha en till här.
-Han blev rätt snål. Hjälp mig att få en. -Ja.
Jag är inte den enda som är nervös, vi är alla nervösa.
-Kommer vi kunna ta selfies med påven? -Ja, jag tror det.
-I slutet. -Ja.
-Är det långt härifrån? -Runt 20 minuter.
-Tjugo minuter? -Ja.
Smutsigt. Det är en smutsig stad.
Men den är unik. Rom är unik.
Jag kan muntra upp er om ni vill. Kan stå där uppe och…
Säg att du en rappare när han kommer
-och kör en freestyle för honom. -Ja.
Vi är där om två minuter, heliga Fader.
Bra. Du har gjort ett bra jobb.
-Tack. -Högsta betyg.
-De kommer. -Nära? Hur nära?
De har sammankallat alla poliser.
En lyxig hiss! Modern!
Nej!
Hej.
Buongiorno.
Vad tysta ni är!
Har någon dött?
-Hej. -Hur mår du?
Välkommen. Vi väntade på dig.
Ja!
-Välkomna. Hur mår ni? -Bra.
Väldigt bra.
Ni är inte 50.
Du är inte död. Jag pratar med tonåringar.
-Hur mår du? -Hej.
Hur mår du? Pussar jag dig en eller två gånger?
Visst.
Jag tar mer betalt för två.
-Jag skakar hand. -Hej.
Så hälsar vi i mitt land. Jag är från Senegal.
-Såhär? -Såhär.
-Hej. -Hej.
-Trevligt att träffas.
-Hej, hur mår du? -Hej.
-Nöjet är på min sida.
-Hej. Hur mår du? Bra? -Inte illa.
Väldigt trevligt att träffa dig.
Hur mår du? Trevligt att träffas.
Hej.
Ungdomarna är väluppfostrade här.
-Ja, det är vi. -Vi är alla nervösa.
Ja.
Det tror jag inte! Jag borde göra mig redo för er.
-Vi var så ivriga att träffa dig. -Och den ivern tog all er energi.
-Ja, precis! -Då borde jag gå.
Nej, vi pratade bara.
Ja.
Där.
Bra.
-Vad är det med ditt knä? -Det är besvärligt.
Men… jag har kunnat gå på tre dagar nu.
Hur var resan hit?
Bra. Jag såg hur vackert Rom är.
-Ja, det är vackert. -Så ni kom hit för att prata med påven.
Ja.
Är det inte tråkigt att prata med en präst?
-Nej. -Nej.
Det är faktiskt rätt intressant.
Okej, då börjar vi.
-Hur börjar vi? Vem börjar? -Vem är fräckast?
Jag börjar.
Jag vill fråga en personlig fråga. Får du betalt?
Betalt?
Lön. Oftast får man betalt för att jobba på ett företag.
-Betalt för vadå? -Som en lön.
Nej, jag får inte betalt. När jag behöver pengar till skor så lånar jag det.
Jag får ingen lön. Men jag oroar mig inte, för jag får äta gratis.
Så du får allt gratis?
Ja, där jag bor. När jag har… större utgifter
försöker jag att inte störa Heliga stolen och frågar runt om hjälp.
Men i allmänhet är min livsstil väldigt blygsam.
Ungefär som en vanlig arbetare.
När jag ser att en organisation behöver hjälp…
Till exempel hörde jag häromdagen att de behövde en skola i Papua Nya Guinea.
Personen sa att de inte var säkra på om de borde be om pengar.
Jag sa: "Självklart ska ni det. Alla stjäl pengar här.
Jag vet var jag kan stjäla lite och skicka det till er."
Vad menar jag med det?
När jag ser att någon behöver hjälp, ber jag den ansvariga personen om lite.
Jag har velat fråga om du har en mobiltelefon.
-En mobiltelefon. -Nej.
-Sociala medier? -Nej.
Du är på Twitter.
Ja, sekreterare sköter det.
Nej, jag har ingen mobiltelefon.
Jag fick en när jag blev prästvigd för 30 år sedan.
Den var som en sko, den var stor.
Trodde inte jag skulle använda den, men de ville jag skulle ringa.
Jag ringde min syster och gav tillbaka den.
Jag är lite otidsenlig om det där.
Men jag förstår varför alla har en mobiltelefon.
Jag kan ärligt säga
att jag vill fortsätta kommunicera med allt.
Och det här mötet är ett sätt att hålla kommunikation.
-Saknar du din familj? -Självklart!
Ja.
Ibland på söndagar tänker jag att de äter lunch tillsammans,
äter pasta eller grillar. Men vad ska man göra?
Ja.
Vi var alla fem väldigt nära…
Tre har lämnat, vi är bara två kvar.
Ursäkta mig. Är det okej om jag tilltalar dig mer informellt?
-Visst. -Går det bra? Okej.
Jag tror att kyrkan försöker göra gott,
främja självutveckling och så vidare…
Men från vad jag ser
får jag känslan av att folk är besvikna på kyrkan, inte på Gud.
Jag är ateist eller agnostiker, men jag respekterar alla troende.
Min familj är faktiskt troende. De brukade tro.
Där jag bor går inte folk till kyrkan längre.
Jag tycker att det är otidsenligt, gammaldags,
så jag ville fråga vad din åsikt är.
Vad är din åsikt om det ämnet från din position?
Ja, det är sant att det i många stora städer
finns ett visst övergivande eller en distansering.
Och det äventyrar folks trovärdighet.
Man är trovärdig när man är involverad i linje med sitt yttrande.
De mördade till exempel en nunna på Haiti för några dagar sedan.
Hon hade varit på Haiti i 20 år.
Hon organiserade och tog hand om barnen som levde på gatorna.
Alla tyckte att nunnan var trovärdig,
för hon satte sig själv i fara genom att göra det.
Där det inte finns något yttrande blir kyrkan förlegad.
Den blir förlegad för att det blir en klubb av snälla människor
som utför sina religiösa plikter, men saknar modet att ta sig ut i förorterna.
Och jag tror att det är nyckeln. När man ser på verkligheten från mitten
sätter man upp väggar utan att märka det. En, två, tre.
De distanserar en från verkligheten och tappar greppet.
Åk till förorterna om du vill se verkligheten.
Åk till förorterna för att se vad social orättvisa är.
När jag säger "förort"
menar jag inte bara fattigdom, utan även kulturella och existentiella periferier.
Varför tror du att det blir så?
Varför tror du vissa klättrar uppåt i kyrkan?
Det är ett mänskligt fenomen. Vi alla…
Vi gillar alla att vara bekväma.
Så när en präst glömmer att han är herden av en flock
och blir statspräst…
Jag vill understryka det här.
-Jag delar bara med mig, det är inget råd. -Visst.
Alla kan ändra en struktur om det vi vill är rätt.
Historiens stora revolutionärer ändrade strukturer.
-Hur kan jag hjälpa till? -Med vad som helst.
-Vad tror du är bäst för mig att göra? -Förmodligen tegelstenarna.
-Khadim, vad gör du? -Jag gör det tjockare.
Okej, jag vill hänga alla foton på det här snöret.
Har du foton från Indien, resan du gjorde till Indien?
Ja, jag har många. Jag ska visa dig.
Jag tog med alla saker från min examen till Indien.
Mina föräldrar tvingade mig att ta bilder med mina morföräldrar.
Det var väldigt speciellt. Men det är även en stor grej för dem,
för det är en stor grej för kvinnor att få en utbildning.
Mina föräldrar är invandrare som dina.
Jag kommer ifrån Boston, men mina föräldrar är från Indien.
De reste över halva jorden
så att jag skulle få möjligheterna jag fick.
Gå på universitet, ha chans att få en läkarutbildning,
ha rättigheter som kvinna…
Jag fick allt det för att mina föräldrar migrerade.
Eftersom jag är barn till invandrare har jag även upplevt rasism.
Och jag skulle vilja veta om du också upplevt det.
Jag kan inte säga att jag har drabbats av rasism. Det var faktiskt motsatsen.
I Argentina var invandrare välkomna för att de behövdes.
Argentinas befolkning är just nu runt 46 miljoner.
Och inte mer än 600 000 är urinvånare.
Så majoriteten av befolkningen är migranter. Det är otroligt.
En blandning av kulturer som varit bra för oss. Ville du prata?
Jag kommer ifrån Senegal.
Min bror reste till Spanien på en flyktingbåt när han var 14.
Så en 14-årig pojke spenderade åtta dagar
resandes till havs på en flyktingbåt
utan att veta vad som väntade där.
Han hoppades på att komma dit och få ett bra liv.
Men den riktiga resan börjar när man landar.
Det är då problemen börjar.
När man känner sig annorlunda, när polisen stoppar en på gatan,
när man sover på gatan,
när man känner sig vilsen för att de säger att man är annorlunda.
Och jag tycker det är ledsamt att passet bestämmer ens framtid.
Migrationsproblemet borde tas på allvar.
Migranter borde välkomnas, åtföljas,
främjas och integreras.
Dessa män och kvinnor exploateras
för att sen gå ombord en flyktingbåt
utan garanti att klara sig. De exploateras, torteras,
de tar alla deras pengar
och sen blir de tillsagda att resa en viss natt.
När de kommer till stranden ser de båten.
Om de inte kliver på blir de skjutna.
Det sker i detta nu i utkanten av Europa.
Och vissa myndigheter är ibland delaktiga och migranterna skickas tillbaka.
Det finns länder i Europa som jag inte kommer nämna,
vill inte orsaka diplomatiska problem.
Men de har små byar som nästan är tomma.
Byar som bara har kvar 20 äldre människor. Obrukade fält…
Länder som går igenom en demografisk vinter.
Länder med en medelålder på 46, de välkomnar inte heller migranter.
Så de blir gamla.
Tycker du inte att det är egocentriskt?
"Jag välkomnar när jag vill, när jag behöver dem."
Det är exploatering. Bakom det finns ett sinne att exploatera andra.
"Jag utnyttjar dig. Jag välkomnar inte dig som ett syskon. Jag utnyttjar dig."
Det är ett exploaterande tankesätt. Bakom det ligger skuggan av slaveri.
Migranten ses som en slav.
Kolonialism ligger bakom en omogen migrationspolicy.
Det är en icke-integrerande policy. Det finns viss tolerans.
Men så länge länder inte når integrering
kommer inte migrationsproblemet lösas ordentligt.
Jag tror även att i USA, och överallt,
går migrationsproblemet och rasism hand i hand.
För de flesta vita invandrarna i USA
har många rättigheter. De lever väl.
Men de flesta icke-vita invandrarna
har inte samma rättigheter.
Jag säger det med respekt.
Det är som om det fanns invandrare i första och andra klass.
Kommer du från Ukraina och den stora tragedin
är du varmt välkommen, vilket är okej.
Men om du kommer ifrån Afrika
nekas du, eller så försöker de hitta ett sätt att skicka tillbaka dig.
Migrationsproblemet har inte lösts och det är seriöst.
Du nämnde koloniseringsproblemet.
Kyrkan är en institution som hade en central roll i koloniseringen.
I alla fall i Latinamerika. Vi har pratat om rasism
och vi har en kyrka som framställer Jesus och Maria som vita människor,
vilket de uppenbarligen inte var. Är inte det motsägelsefullt?
Det jag tycker är motsägelsefullt är att inte stå för sin egen historia.
Kyrkan har gått igenom skedena du nämnde.
Men vi alla tillhör ett samhälle, ett land och en kultur som har ett förflutet.
Och ibland är det svårt att stå för sitt förflutna.
Att stå upp för sitt förflutna är ibland pinsamt.
Sammanhang är speciellt svårt för kristna. Även i Vatikanen.
Jag ser spirituell världslighet från och till i Vatikanen.
Jag har bett Herren att långsamt städa bort det, men det finns läckor.
Överallt.
En förändring av kyrkan borde ske från insidan ut
och kyrkan borde alltid förändras, alltid. Behov förändras när kulturer förändras.
Slaveri till exempel. Kyrkan sa inget om det
för att det var så kulturer var på den tiden.
Ingen pratar om slaveri nu för tiden som de gjorde då.
Men kyrkan är inte omedveten. När jag säger "kyrkan" menar jag kristna.
De vet att det finns lika mycket slaveri som det fanns då, men det är annorlunda.
En kvinna försöker få ett jobb.
De säger: "Ja. Det här passar dig.
Det är ett 11-timmars jobb för 600 € i månaden."
"Men jag kan inte leva på det."
"Det är ditt problem. Titta på kön bakom dig."
Det är modernt slaveri, det är marknadsslaveri.
Eller en kvinna som måste vara försiktig att inte bli gravid
för att de hade sparkat henne från jobbet så fort de fått reda på det.
Det är en annan typ av slaveri. De tar bort kvinnors rätt att bli mamma.
Nu för tiden finns det moderna typer av slaveri som vi kyrkofolk,
kristna, borde kritisera.
Jag kommer från Ecuador. Jag föddes där.
När jag var tre år flyttade vi till Seville, Spanien.
Så jag gick igenom mobbning och rasism.
Ursäkta mig.
-Det är ett känsligt ämne för mig. -Ja. Det är okej.
Tack.
Så att stå ut med allt det
gjorde att jag upplevde depression.
Det gjorde även att jag hade en hemsk relation med min kropp,
vilket slutade i bulimi.
Jag hade även självmordstankar.
Hela min tro kollapsade.
Så just nu letar jag efter lycka och skulle vilja radera mitt förflutna.
Den evangeliska kyrkan har hjälpt mig mycket,
men jag har även en terapeut.
Så jag skulle vilja fråga om du är lycklig eller om du känt dig ensam.
Jag tror att vi alla känt oss ensamma någon gång. Det har jag.
När man känner sig ensam får man de mest främmande idéerna för att sluta känna så.
Ensamhet är som livets vinter.
När vädret är molnigt
byter man inte väg. Aldrig. "Jag har fel. Jag mår inte bra."
Man stannar, väntar på att vintern ska ta slut
och sen funderar man på om man behöver ändra något.
Samtal hjälper mycket.
Att ha kärleksfulla, omtänksamma människor. Ibland kan det vara föräldrar.
Ibland kan det vara en pastor. Ibland kan det vara en vän.
Rådgivare är bra i sådana tider. Men från min egen erfarenhet
var även de mörkaste av tider jag gått igenom där för det bättre.
Och jag har gått igenom hemska saker.
Men när livet ger oss möjligheten
och Gud ger oss nåden att medge och omfamna dem,
bär de erfarenheterna god frukt.
Det ser ut som att en storm är på väg. Titta.
Vad försiggår?
Ibland känns livet lite så. Allt verkar lugnt,
sen kommer en storm och man undrar vad som träffat en.
-Hur gammal är du? -Va?
-Hur gammal är du? -Jag är 22.
-Du är ung. -Jag är 22.
-Vad studerar du? -Professionell make-up.
-Du kan göra mig snyggare. -När som helst.
Jag tror att fler vill prata.
De hade sina händer uppe.
Jag kommer från Santiago del Estero, från ett område med arbetarklass.
Jag ser mig själv som katolik. Jag deltar i kyrkoaktiviteter.
Utöver det är jag feminist.
Jag är del av en organisation som heter "Catholic Women for a Right to Decide."
År 2019 när jag lärde ut katekesen
pågick debatten om abort. Det var något som inte stämde:
varför ville kyrkan stå mellan en kvinna och hennes rättigheter?
Jag tror att Jesus hade gått med den kvinnan.
Han hade inte dömt henne som de gjorde under mässan i kyrkan.
Jag känner folk som gått igenom abort.
Istället för att lära ut evangeliet
pekar de på dem, kallar dem mördare och är hemska mot dem.
Men de går till kyrkan för att hitta Guds kärlek. De vill lyssna på ordet.
Jag skulle vilja ge dig något.
Att kunna ha den här
och bära den i min ryggsäck har varit…
Ursäkta mig.
Det har varit en svår upplevelse.
Och nu är jag stolt att bära den med mig.
Jag ville ge den till dig med kärlek och respekt.
Tack.
Du lyfte fram förståelse
mot kvinnan som går igenom en abort.
Jag säger alltid till präster
att när en person i en sådan situation kommer till dem, med dåligt samvete…
För abort lämnar ett så stort sår hos en kvinna…
Jag råder dem att inte fråga frågor och att vara godhjärtad, som Jesus var.
Jesus välkomnar alla.
Hur mycket av en syndare du än är, eller om alla lämnar dig,
kommer Herren aldrig lämna dig.
Men abortproblemet borde hanteras vetenskapligt
och med viss kallhet.
Böcker om embryologi visar att en månad efter befruktning
lieras DNA och alla organ "framkallas."
Därför är det inte bara en massa celler,
utan ett systematiserat mänskligt liv.
Så frågan som borde svaras när man pratar om moral är…
Är det legitimt att eliminera ett mänskligt liv för att lösa ett problem?
Man hade gått till läkaren.
Är det legitimt att anställa en torped
till att eliminera ett mänskligt liv för att lösa ett problem?
Det finns såklart känslosamma situationer som gör allt svårare
och som nästan kan göra det omöjligt
att fullfölja en graviditet. Jag förstår det.
Ja, men det finns verkligheter. Abort existerar.
Jag tror inte att kvinnor tar det beslutet enkelt.
"Visst. Jag ska göra en abort.
Det är okej. Problemet löst." Nej, de gör det medvetet.
Hon är i samtal med Gud. Vad gör vi med dessa kvinnor? Kyrkan,
är en institution. Vad gör vi? Sätter vi dem åt sidan, pekar på dem och säger:
-"Nej, ni är mördare"? -Nej.
Eller borde vi stanna med dem och hjälpa dem ta ett beslut?
Ska vi stanna med dem, stötta dem?
Oavsett vilket beslut de tar, vare sig det är en abort eller inte.
Jag ville säga att jag lever samma sak fast från andra sidan.
På lördagar går jag till abortkliniker, står i dörren
och pratar med tjejerna som går in.
Jag frågar vad de behöver eller varför de har tagit beslutet.
Många gånger gör de det i rädsla
över att deras föräldrar kommer sparka ut dem ur huset.
"Jag kommer inte kunna studera längre. Jag har inga pengar. Jag är rädd.
Jag har för många barn och kan inte ha fler.
Om man kan hitta en lösning på problemet som tog dem dit
kommer de inte gjort en abort. Jag har sett det många gånger.
Inte så många som jag hade velat.
Och jag har aldrig hört om en kvinna
som ångrade att hon gav det livet en chans.
För kristna är livet en gåva. Och för ateister,
om man inte tror på evigt liv, hur kan man ta det barnets enda liv?
Jag uppmanar inte alla tjejer att gå till abortkliniken
bara för att jag har på mig den här, nej!
Precis som du deltar jag i kyrkoaktiviteter.
Men jag är med den kvinnan oavsett vad hon väljer.
Du är omringad av kvinnor som har gjort aborter.
Ser du inte lidandet som aborter orsakar?
Jag är evangelisk kristen, men jag gillade vad María sa.
Att hon går dit och pratar, men det finns ingen skyldighet.
Det är som pastorn… Förlåt, inte pastorn…
Påve Francis sa att vi borde välkomna folk.
Och det spelar ingen roll vad du gjort för hemska saker,
Herren kommer alltid välkomna dig med öppna armar.
Det betyder inte att du inte har dåligt samvete. Men du valde abort.
Du är fri att välja vad du vill göra. Du är fri.
Men hur kan man vara fri om någon kommer och dömer ens beslut?
Jag har aldrig dömt någon.
Jag ska ge er min åsikt. Jag är mamma, och för att vara ärlig
chockar det mig vad María sa. Någon gång tänkte jag på det,
men de är inte situationer… När man väljer abort
är det ens sista val.
Det handlar inte bara om att mata ett barn och ge dem ett hem.
Det finns folk som inte är redo att uppfostra en människa.
Omgivningen, deras liv…
Det slutar alltid med barn som ingen vill ha.
Jag hade det svårt under min graviditet
för min dotters pappa lämnade mig.
Samtidigt vände min egen pappa mig ryggen.
Så det handlar inte bara om att man har någon annan i magen, man mår dåligt.
Samhället och folk omkring överger dig. Allt du tidigare vetat kollapsar.
Och nu har du ett ansvar.
Så sakerna du säger kommer inte sluta ske, men många kvinnor kommer dö i processen.
Och feminismvågen…
…kan inte den fokusera på att skaffa resurser så att mammor kan gå vidare?
Absolut.
-Mest kvinnorna som vill. -Ja.
Istället för att göra aborter säkra, lagliga och gratis
kan vi fokusera på att hjälpa dem som vill bli mammor.
Jag tycker även att aborter är ett samhällsproblem.
Det tar hårt på mammornas liv,
jag ser inte mig själv som abortör, jag vill inte ha aborter alls.
Men jag tycker inte att vi ska bestraffa något som händer
som har hänt länge och som kommer fortsätta hända.
Och trots att det är straffbart
kommer kvinnorna med förmåner vara de lyckliga.
Högklassiga kvinnor, rika.
Och vem lider av de värsta konsekvenserna?
Kvinnorna från periferierna.
Kvinnor som använder en galge eller en sticknål,
föra in den i sin vagina för att göra en abort. Och de kommer säkert dö.
Å andra sidan
är det konstigt att det finns en debatt från en skuld-synpunkt emot kvinnor.
Om en person tar beslutet att göra en abort
borde de medföljas. Vi hade en jämförelse med torpeder.
Kvinnor som gör aborter jämfördes med folk som anställer torpeder.
-Och det tycker jag är rätt naivt. -Ja.
Det är intressant hur känsliga ni är. Och jag tackar er för det.
Det här är inget matteproblem, det är ett mänskligt problem.
De starkaste delarna i era argument är baserade på den känsligheten.
Och det är inget nedlåtande. Jag menar inte känslosamhet.
Jag menar att kunna känna ett mänskligt problem.
En kvinna som gjort en abort kan inte lämnas ensam, vi borde stanna.
Hon tog det beslutet. Hon gjorde en abort.
Vi borde inte skicka henne till helvetet eller isolera henne.
Vi borde stanna vid henne sida. Men vi borde kalla tingen vid deras rätta namn.
Att stanna vid hennes sida är en sak, men att rättfärdiga akten är en annan.
Jag skulle vilja överväga
från kyrkans synvinkel, som institution.
Inte för att generalisera, men det finns mycket hyckleri
angående problem som det här.
Det sägs ofta att liv borde skyddas, det finns en rätt att leva,
det är en synd… Men sen när det kommer till andra aspekter…
Till exempel pederasti inom kyrkan.
Många inifrån kyrkan avvisar offren
eller står på förövarens sida.
Livet sätts i baksätet. Jag heter Juan Cuatrecasas.
Jag gick på en Opus Dei-skola i Bilbao.
Under skolåret 2008-2009,
när jag var mellan 11 och 12 år,
blev jag sexuellt utnyttjad av en av medlemmarna.
Och…
Ursäkta mig.
Det är okej, oroa dig inte.
Uttryck dig själv precis som du vill. Gråt om du vill.
Oroa dig inte.
Rättvisa straffade mannen.
Först dömde provinsdomstolen honom till elva år.
Men på grund av anledningar som jag inte kommer gå in på
men som jag tycker är diskutabla… kortades domen till två år.
På grund av detta hamnade inte mannen i fängelse.
Och han…
Han tilläts att fortsätta lära ut på samma ställe.
Får jag ge dig en sak? Ett brev.
Det är brevet…
Detta är ett svar till min pappa.
För min pappa…
År 2014 skrev min pappa till dig personligen
för att be om ditt stöd.
Du kanske inte kommer ihåg brevet. Jag kan visa dig det.
Ja.
Det här är ditt svar.
Fick du svar från the Congregation for the Doctrine of the Faith?
Ja.
Jag skickade det dit för ett beslut.
Efter vi…
Tack.
…tog emot brevet, året efter det,
fick skolan där det här skedde,
skolan Opus Dei, ett till brev
från the Congregation for the Doctrine of the Faith
där det stod att utredningen skulle arkiveras och att lärarens
goda namn skulle återinsättas.
Så jag tror att min fråga är uppenbar.
Varför tog de det beslutet?
Och nu när det finns en slutgiltig dom
och fakta är ute,
kommer kyrkan som institution ändra sin position
eller kommer den rätta församlingens ord
någon gång?
Fall om övergrepp på minderåriga föreskrivs inte.
I alla fall inte i kyrkan. Om de gör det
avvisar jag föreskriften automatiskt.
Jag vill inte att det här föreskrivs. Någonsin.
Problemet övergrepp på minderåriga är seriöst.
Inte bara i kyrkan utan överallt.
I kyrkan är det ännu mer skandalöst för man förstör
människor på stället man ska skydda dem.
Det finns män och kvinnor som förstör. Personen som begår övergrepp förstör barn.
Och om det är en kyrkoperson är hyckleriet och dubbellivet fruktansvärt.
Jag tackar dig för att du anmälde honom för det kräver mod
att anmäla detta. Det är inte lätt.
Social betingning är starkt.
Och ibland anklagas personen som anmäler det för förtal.
Det händer ibland.
Det pinar mig att domen var mild.
Å ena sidan verkar det konsekvent, men sen gör det inte det.
Men nu när det finns en slutgiltig dom
skulle jag vilja att fallet ses över.
Du kan räkna med det.
Du måste veta om att det finns många präster och biskopar under dig
som är hemska människor.
De finns ingen möjlig debatt. De är hemska människor.
Det är möjligt att det finns folk som inte är goda.
Det är därför min policy är att städa upp.
Om någon gör fel borde det finnas en anmälan så att vi kan städa upp.
Det finns noll tolerans. Det är kyrkans policy.
När det till exempel sker övergrepp inom familjen hålls det ofta gömt.
Det är mellan 42 och 50 procent.
Att dölja det är fortfarande en vana.
Kyrkan har alltid varit lockad att göra det
tills den insåg att det inte borde göras.
Jag kan inte uttrycka empatin jag känner för en person som blivit utnyttjad,
men det sårar mig djupt.
Har du någonsin pratat med en präst eller biskop
som har blivit dömd eller som du vet har begått ett övergrepp?
Ja, det har jag.
Vad är din åsikt eller vad tar du från det?
Jag har sett lite av allt. Från personen som nekar till allt,
även bevisen… De är helt stängda.
Jag har även sett de som upprepar sig, de som
bär på skulden för vad de gjort.
Jag har pratat med några, ja. Även för att avtjäna ett straff.
Jag tror inte det är en lösning, det faktum att du nu säger du
ska ta tillbaka det fallet.
Det är inte demokratiskt, inte rätt. Inte rättvisa.
Han var tvungen att komma hit för att du skulle säga att problemet kommer lösas.
Vad händer med alla som inte är här?
Det här börjar inte idag. Det här började för flera år sedan.
Vi har varit tydliga med det, vi har disciplinerat församlingarna,
vi har straffat prästerna som begått övergrepp, eller som missbrukat lekmän.
Vi jobbar hårt. Det är i arbete. Det här börjar inte idag
bara för att ni är här.
Övergreppskulturen består.
Men övergreppskulturen finns tyvärr överallt. Kyrkan försöker
förebygga dess präster och nunnor från att begå övergrepp. Nu för tiden är vi
ett exempel på kamp mot övergrepp, Vatikanens arbete i varje biskopsdöme.
Det finns präster i fängelse överallt.
Jag tycker inte att det görs tillräckligt med tanke på att människor som överlevt
det här måste vänta i flera år på någon typ av svar, och det ensam!
Om jag är en präst som begått övergrepp har jag en helt institution bakom mig.
Men är jag en person som blivit utnyttjad måste jag stå inför rättvisan helt ensam.
Så hur kan du säga att det görs tillräckligt, eller något som är värt det?
Du förstärker något som har visat sig vara meningslöst.
När man ökar medvetenheten
om att kyrkans hierarki tänker såhär,
så är inte personen som blivit utnyttjad ensam längre.
För man ökar medvetenheten om att vi är med dig, vi tillkallar dig.
När grupper inom kyrkan är korrupta,
som de som torterade den här pojken, är det svårare att känna sig
stöttad av kyrkan, för de har begått övergrepp och tortyr.
Men vi borde betrakta kyrkan på sina goda väg.
Jag säger inte att allt vi gör kommer att lösa problemet
för det är ett mänskligt problem, av mänskligt förfall.
Det är ett seriöst socialt problem. Kyrkan borde kliva fram och säga:
"Det här hände i mitt hus och jag har tagit de här besluten.
Det här är vår väg."
Kanske inte bästa vägen, kan finnas andra,
men vi börjar öka social medvetenhet. Det är nyckeln.
-Nu? -Nej.
-Är du säker? -Nej.
-Nu? -Ja.
Lägg av.
-Borsta håret. -Just det.
Det blir så när jag duschar på kvällen.
Vet du vad en icke-binär person är?
Ja.
Gör du? Vad glad jag blir.
Ifall det är någon som inte vet… En icke-binär person
är någon som varken är en man eller kvinna, eller inte helt i alla fall.
Och inte hela tiden. Det finns folk som flödar.
Jag heter Celia, jag är icke-binär.
Jag är även kristen.
Ibland är det väldigt svårt för mig att leva med båda två.
Och jag har velat fråga dig om du ser plats inuti kyrkan
för folk som är trans, icke-binära eller HBT-personer i allmänhet.
Varje människa är Guds barn. Alla.
Gud avvisar ingen. Gud är en fader.
Och jag har inte rätten att sparka ut någon ur kyrkan.
Min plikt är att alltid välkomna.
Kyrkan kan inte stänga sina dörrar för någon.
Vad är din åsikt om kyrkofolk, eller präster, som främjar hat
och använder Bibeln till att stötta hat mot folkgrupp?
De läser evangelierna som: "Jag exkluderar inte dig, det är Bibeln."
Jag är trött på att säga att det inte var Jesus budskap.
De människorna är infiltratörer.
Infiltratörer som använder kyrkan till sina personliga passioner,
till sin personliga trångsynthet.
Det är en av korruptionerna inom kyrkan.
De trångsynta ideologierna…
Djupt inne i de människorna finns allvarliga motsägelser.
De dömer andra för att de inte kan gottgöra sina egna brister.
Folk som dömer är i allmänhet inkonsekventa.
Det finns något inom dem. De känner sig befriade av att döma andra
när de borde ta en titt på insidan på deras egen skuld. Men dagen då kyrkan
förlorar den sin mångsidighet… de blinda, döva, goda, onda…
Alla, det kommer sluta vara en kyrka. Alla har en plats.
Jag har en liknande fråga.
Jag ser mig själv som feminist inom min kyrka som jag är en del av.
Tycker du att jag hade varit en bättre kristen om jag inte var feminist?
Feminist har sina rötter i ett adjektiv och jag bryr mig mer om substantiv.
Vi har hamnat i en adjektivkultur. Vi gör allt relativt
genom adjektiv och staplar dem. Adjektiv är inte döpta,
substantiv är det, människor är det. Och jag tror på människor.
Hade du kunnat föreställa dig en kvinna i din position?
Trots att vi kvinnor deltar i kyrkoaktiviteter och stöttar det,
vad är det som håller en kvinna ifrån att vara i din position?
Med antagande att du kan föreställa dig det.
Det finns ett teologiskt problem i det.
Det finns två förordnade flöden inom kyrkan. Två principer.
Så prästämbetet är för män.
På den moderliga sidan, som är mycket viktigare, finns kvinnor.
Främjandet av kvinnor är lierat med deras egen kallelse som kvinnor,
inte med en prästerlig machismo.
Annars hade kvinnor försvagats.
Kvinnor har en funktion inom kyrkan för att kyrkan själv är kvinnlig.
I språk med grammatiska kön är den vanligtvis kvinnlig.
Kyrkan är en fru, Kristus fru. Den är ingen make.
Kristus är maken. Det är vår tro.
Kvinnor borde främjas. I Vatikanen är vice-guvernören en kvinna.
-Ja. -Ekonomin sköts av kvinnor.
Så kan en kvinna inte heller vara präst?
Nej, för så ser prästämbetet ut.
Bakom din önskan att främja visar du… Bli inte arg.
Det blir jag inte.
Du visar att du håller fast vid machismo,
för att det faktum att en kvinna inte kan vara präst bekymrar dig. Ser du det?
Ja, för att vi ockuperar alla positioner.
Vi lär ut katekes…
Du bekymras av något som inte kan ske under dogmatiska förhållanden.
Och kvinnor hade berövats sin största tillgång. Kyrkan…
Nej, jag menar inte att beröva kvinnor och ta ifrån dem deras roller,
utan tillåta dem ta alla roller, precis som män.
Det hade inte funnits någon originalitet. Det här är ett seriöst dogmatiskt ämne
som inte förminskar kvinnor. Det är motsatsen, det betonar
var de borde vara. Att vara präst är inte bättre än att inte vara det.
Jag respekterar att det finns andra idéer, men det är inte den sanna idén…
-Det är inte kyrkans tro. -…i kyrkan.
Och det är inte förminskande.
Att vara kvinna inom kyrkan är väldigt viktigt.
Vet du vad Tinder är?
Det vet jag inte.
Jag skäms. Jag känner mig gammaldags.
Det är en app där man träffar nya människor
och kanske hittar ett förhållande.
Det handlar mest om sex, men i vissa fall är det bra till att träffa nya människor.
Det var så jag träffade min partner. Jag laddade upp några bilder
och berättade om mig och vad jag gillar. Sen började hon och jag prata,
det var så vi träffades.
Nej, jag vet inte…
Min telefon… Inte såhär, det är så man ringer nu. En normal telefon.
Har du aldrig velat ha ett förhållande?
-Aldrig vadå? -Ett förhållande.
Jag hade ett förhållande innan jag gick med i prästseminariet.
Hade du?
Men sen valde jag celibat.
Vad tycker du om det hon sa, om Tinder?
Jag vet inte. Det är okej att folk träffas. Det är normalt.
Vad tycker du om den aspekten i ungas liv?
Det är roligt. Unga människor har en ivrighet att träffas och det är bra.
En av sakerna jag beundra hos unga människor är frånvaron
av gränser, och jag menar det på ett bra sätt.
Man har familjegränser, landsgränser, kanske religiösa gränser.
Men som människor går man längre. En av de bra egenskaperna
hos unga som jag kallar "Christopher Columbus-komplexet."
Ni vill upptäcka, ni vill gå längre, ni vill ta risker.
Och det är bra för er, för det lär er även
att de ideologiska tankesätten är relativa,
vare sig de är från samhället, politiskt parti eller kyrkan.
-Min tur. -Visst.
Jag heter Alejandra. Jag skapar innehåll för vuxna, sexuella saker, pornografi.
Jag gör det live på streaming-sidor. Jag har min dator och alla mina saker,
och gör det online. Jag har en annan hemsida som är som ett socialt nätverk
där jag laddar upp videor, säljer dem, och allt det görs via sociala medier.
Visste du om allt det?
Jag tror att det är en bra aspekt av kommunikationens utveckling.
Kommunikationssystemen borde rädda kommunikationen själv,
de borde rädda den från att försvinna.
När man kommunicerar via sociala medier borde det vara en och en.
Det finns ett förhållande. Mest när jag använder det för jobb,
men även för kommunikation. Men det borde finnas en åtskillnad
mellan sociala mediers rikedom och moralen av det man gör,
beroende på vad moral betyder för dig.
Om man till exempel säljer droger via dessa kanaler
förgiftar man unga människor, man skadar, främjar brott.
Om man använder dem till att skapa kriminella kopplingar
är det omoraliskt. Sociala mediers moral beror på vad man använder dem till.
Jag har vanligtvis ett antal medlemmar.
De ber om specifika saker, inte alltid sexuella.
Ibland är det väldigt sexuellt.
Kanske underkläder eller specifika saker som personliga videor,
men jag sätter gränserna mellan vad jag gör och inte.
Om jag inte gillar det de ber om, så gör jag det bara inte.
Jag gillar att du kan bestämma dina gränser.
Pornografi är skadligt för i slutändan behandlar det folk som objekt.
En person ger dig order: "Gör det här och det här,"
som om du är ett objekt.
Jag vet inte om du vet om hur det skadar dig.
Det skadar även personen som konsumerar det.
Jag menar på ett sexuellt sätt. Det skadar dem.
Detta är vetenskap. Under sexuellt samlag
utsöndrar man hormoner
som skapar ett band med den personen. Så om man har sex
med en person man inte känner via en skärm
skapar man ett band med skärmen eller med sig själv när man onanerar.
Man isolerar sig själv från världen runtom för att fokusera på en skärm.
Jag är kristen, så jag ser min kropp som den Heliga andens tempel.
Man attackerar sin kropp.
Jag tror att pornografi förstör personen,
det tror jag.
Det är det enda missbruket som behandlas som om det var ett drogmissbruk
eller alkoholmissbruk utan konsumtionen av ett fysiskt ämne.
Pornografi förminskar.
Det hjälper inte en att växa.
De som använder pornografi är förminskade i mänskliga termer.
Du nämnde droger som ett exempel. Droger förminskar också en.
Och människor som är besatta av pornografi
fastnar på ett ställe där de inte kan växa.
Jag har en fråga. Finns det våld där du arbetar?
Hemsidor har väldigt strikta policyer när det kommer till det.
Till exempel finns det människor som gillar att se blod.
Men det är inte tillåtet. Man blockas om man gör det. Man förbjuds
och rapporteras, och då kan man inte starta några fler hemsidor.
Känner du dig trygg och bekväm?
Absolut. När jag startar kameran, sminkar mig,
sätter på mina ögonfransar och allt det känner jag mig som en diva. Men…
Jag ska säga att karaktären tog över mig. Jag var så blyg innan det.
Tanken av att vara här och prata med er alla kom inte på fråga.
Jag hade varit livrädd.
Så att man kan bli en karaktär, en offentlig person…
Alla mina sociala medier är offentliga.
Det tillät mig att bestämma över min kropp och personlighet.
-Och jag är mer självsäker i min tro. -Ja.
Ser du även onani som något fel?
Jag tror det får en att gå inåt och isolerar en från
människorna runt omkring. Och det riktiga livet.
Ja. För man behöver inte en annan människa för att känna behag.
Jag tror att onani och pornografi skadar folk extremt.
Det drar långsamt ned en i ett hål som är svårt att ta sig ur.
Känner du ingen som säger att onani är något bra,
något välgörande? Du säger att du sett folk lida på grund av pornografi
och onani… Har du några bra exempel?
Ett bra exempel?
-Man njuter av behag och sexualitet. -Sexualitet.
Jag tror att de flesta har onanerat under tonåren.
Okej… Nu skulle jag vilja nämna kriterium
som gör att vi inte förlorar oss själva i en labyrint.
Sex är en av de vackra saker som Gud gav människan.
Att uttrycka sig själv sexuellt är rikt.
Allt som förminskar det sanna sexuella uttryckandet
förminskar även dig, det gör dig ofullständig och förminskar den rikedomen.
Sex har en egen dynamik. Det finns av en anledning. Det är ett kärleksuttryck.
Det är kärnan av sexuell aktivitet.
Så allt som drar dig ifrån det
eller som drar dig åt ett annat håll förminskar sexuell aktivitet.
Ibland under bikt säger vissa människor: "Jag har gjort något snuskigt."
Sexuella saker. Istället för att säga: "Jag hanterade sexualitet illa.
Istället för att älska en annan begärde jag mig själv."
Katekes angående sex är fortfarande i ett tidigt stadie.
Jag tror inte att vi kristna alltid haft en mogen katekes angående sex
Det är en av de vackra saker Gud har skapat.
Jag pratar tydligt med er om det här
för jag känner ingen skuld eller tycker illa om min kropp.
Jag har en partner. Att ha sex med dem är inte samma sak som att onanera.
Det är att vidkänna min kropp, vad jag gillar.
Om inte jag vet vad jag gillar, hur jag vill bli berörd eller sedd,
hur ska jag förklara det för någon annan? Eller ska jag anta att de vet?
Så för mig betydde det här jobbet att ta ned några gränser
och faktiskt lära känna Alejandra,
och sluta känna skuld eller rädsla. Och jag älskar det jag gör.
Du sa att vi blir objekt. Vi har alltid blivit objekt,
men nu för tiden tjänar jag pengar på det. Det är det bästa jobbet jag haft.
Jag är otroligt fri över att kunna vara hemma. Jag är där som mamma.
Från morgon tills att hon går och lägger sig,
min dotter vet att mamma är där. Jag är hjälpsam hemma.
Jag är ingen frånvarande mamma, vilket jag var
när jag jobbade från 08 till 22, och det var galet under december.
En hel månad gick förbi utan att jag såg henne vaken.
Det här jobbet har gett mig frihet.
Och det är ett av de bästa jobben jag haft
för jag kommunicerar med många och jag kan vara mig själv.
Nu går vi och lägger oss.
Läggdags, gumman. Jag är så stolt! Du gjorde det.
Ja, du är klar.
Året är äntligen över. Hur känns det? Inga fler tidiga morgnar!
Inga fler tidiga morgnar, inga fler upprop!
-Är du redo för din nya skola? -Ja.
-Gillade du det jag visade dig? -Ja.
Jag älskar dig.
Sov så gott. Jag älskar dig.
Jag släcker lamporna.
Gick du på festen? Hur var det?
Min mosters? Bra. Det var roligt.
Var var den?
I ett hus som var… Det kändes inte som Madrid.
Det var på landet.
Var José där?
-Ja. -Jaså?
Var han på födelsedagsfesten? Med hela familjen?
Han har varit där förut.
Å Gud, kom och hjälp mig. Å Herre, skynda för att hjälpa mig.
Ära åt Fadern, Sonen och den Heliga Anden.
Så som det var i början är nu och alltid skall förbli. Amen.
Vi sjunger med glädje tillsammans med den Heliga hederns röst. Låt oss tacka Gud,
som är ljuset och vägledaren.
Herren, jag vill be för mina föräldrar, må du välsigna dem.
För våra katekumen, våra kateket,
för hela din kyrka, Herren. För alla människor i smärta
och som inte känner dig. För alla som har det svårt just nu, Herren.
Jag heter María. Jag är den äldsta av sex syskon.
Jag föddes i en kristen familj
där Kristus alltid varit i centrum.
Sen jag var liten har jag levt ut mina föräldrars tro. Vi hade inget val.
Vi tillhör Neocatechumenal Way.
Nattvard på söndagar.
"Om du inte vill gå, du bor i mitt hus, då gör du det." Från tidig ålder.
Men jag är gammal nog att ha valt en annan väg.
Jag har sett att Gud existerar i mitt liv.
Jag vet inte om det är bra eller dåligt,
men jag ser allt från ett troende perspektiv.
Kyrkan har älskat och välkomnat mig även när jag inte älskat mig själv.
Jag tycker att alla ämnen vi diskuterat är viktiga
för de alla påverkar oss.
Men jag märker av
en beträffande förlust av tro.
För mig…
Allt det här är inte irrelevant,
men jag tror att det räcker för mig att känna mig älskad av Herren.
Jag behöver inte…
Jag förstår lidandet när en kvinna vill ta abort.
Jag förstår en invandrares lidande.
Jag förstår lidandet hos en person som lämnats av andra.
Men allt det hamnar i baksätet när man har Guds kärlek.
Lidande för dig närmare Kristus, vilket gör dig lyckligare.
I allmänhet är jag omringad av folk som är väldigt kära kyrkan,
men jag ser ingen riktig tro.
Ja, de går på mässa,
de tror på Gud, men jag får känslan av att få har en djup tro
och verkligen har det i varje aspekt av sina liv.
Jag vet inte…
Ditt yttrande om tro berör mitt hjärta, för det kräver mod
att säga det du säger i den här samlingen.
Och det är bra, det är fint. Tack för ditt yttrande.
Jag gillar det du säger, för du delar din erfarenhet, din sanning.
Att ha tro är en heder, en fin heder.
Men medan du talade
kände jag en begäran att säga något som Jesus sa till Peter.
Vad sa Jesus till Peter? "Peter, Peter… Satan har krävt
rätten att sila dig som vete." Det här är inte slutet på din väg.
Din troende väg fortsätter.
Och tro bevisas när den är autentisk.
Jag vill inte skrämma upp dig…
Inte alls.
Men repa mod och stötta dig själv inför testet. Fortsätt göra
dessa saker rätt, men var inte rädd när testet kommer.
För även Herren gömmer sig under mörka tider.
Människor som är utanför tron,
Jag ser människor vars världar faller samman. Det skrämmer mig.
Det är synd.
Och det gör ont i mig att de inte kan…
Ja, hopp gör inte sin grej. Och hopp sviker inte.
Om man tror på hopp… Hopp är som ett ankare.
Kastar man det mot land drar man i repet tills man kommer dit.
Men ankaret stannar alltid där.
Hoppet sviker inte. Ibland har vi svårt att hålla kvar i det.
Hur gammal är du?
Tjugo.
Tjugo. Du kommer ha ett bra liv. Fortsätt kämpa
och låt Gud sila dig. Hans kärlek silar oss.
-Tack. -Tack.
Jag heter Lucía. Jag är 25 år och kommer från Peru.
Jag var nunna för några år sedan. Jag var katolik, en sann troende.
Min tro kommer alltid från kärlek, från ärlighet,
från ett ärligt sökande efter…
…inte bara Gud utan en strävan efter att nå folk.
Jag har haft en nära relation med smärta och har det fortfarande.
Jag är inte katolik längre, heller inte troende.
Jag vet inte vad som existerar och inte. Och jag är faktiskt lugnare.
Jag är lugnare, gladare.
De frågade faktiskt om vi varit i Rom förut
och det var jag för några år sedan.
Jag minns tydligt dagen jag var här. Jag var i Sistine-kapellet
och besökte Vatikanen under en spirituell resa.
Jag besökte även Lourdes och Fatima.
Men jag var där den dagen efter många kriser inom min tro.
Det finns inte bara sexuella övergrepp i kyrkan utan även psykologiska.
Jag tror att religiös träning är baserad på psykologiska övergrepp.
Jag var på ett ställe där jag inte fick se min familj,
jag fick inte kommunicera med folk.
Meddelanden, e-post och telefonsamtal övervakades.
Jag hade inte tillgång till information. Jag kunde inte lämna huset.
Jag försökte kämpa för min tro på alla sätt jag kunde.
Och i slutändan kom jag till Rom, Vatikanen, och min cirkel slöts.
Jag insåg att det inte var rimligt för mig. Jag letar efter kärlek,
jag letar efter folk. Jag vill lindra deras lidande på något sätt.
Och jag tycker inte att det är rimligt från det här rika och maktfulla stället.
Det är enkelt att prata om lidande,
att prata om fattigdom och andra krämpor därifrån.
Och jag har mött kärlek på många sätt.
Men när jag lämnade kyrkan, när jag slutade tro,
hittade jag kärlek mer autentiskt.
Så jag har alltid undrat, från en väldigt genuin nyfikenhet,
vad är kärlek för kyrkan?
Vad ses som kärlek från ett religiöst perspektiv
när Gud har byggts på våld?
Okej. Såhär…
Den sanna kyrkan är vid periferierna.
I centrum finns det bra människor, helgonlika människor,
men det finns även mycket korruption. Och det borde vidkännas.
Mycket skada har gjorts mot den kyrkliga institutionen,
mot män och kvinnor i kyrkan.
Det du säger om maktmissbruk stämmer.
Jag har hört så många historier. Jag har även fått ordna inspektioner.
Kloster där det fanns maktmissbruk.
Nunnor som inte kunde ringa sina familjer.
Precis som du säger. Total isolering. Totalt maktmissbruk.
Ibland när någon är i en situation som den du beskrev,
och jag tror dig, tyvärr händer det inom kyrkan,
när man är i en sådan situation, är det modigaste att springa iväg.
Att ta avstånd och "To your tents, O Israel."
Det är en ond plats, en plats av korruption. Klostret avhumaniserar mig.
Jag ska tillbaka till min startpunkt för att söka efter mänsklighet i mina rötter.
Jag är inte chockerad över det. Men kalla tingen vid deras rätta namn.
Jag försöker inte övertala dig. Jag respekterar dig.
Men inuti dig ser jag smärtan från så många människor
som har fått lida av dessa missbruk i kyrkan.
Jag ser det inte som smärta.
Det är det bästa som har hänt mig.
Självklart. Du räddade ditt liv från en situation
där du var en fånge på psykologiska och moraliska vis.
Du räddade ditt liv, men ditt liv är inte över.
Det fortsätter, och trots att du inte inser det så är någon med dig.
Någon är med dig.
Låt dem vara med dig trots att du inte uppmärksammar dem.
Men jag vill ge dig ett råd.
Var försiktig så att du inte fastnar i ideologier.
Var dig själv med din personlighet och ditt sammanhang.
Förslavas inte av en ideologi.
Du borde välja dina idéer och söka sammanhang i ditt liv.
Sammanhanget mellan vad du tycker, vad du känner och vad du gör…
…sinnets språk, hjärtats språk
och händernas språk.
Du är i goda händer. Fortsätt gå. Jag säger detta vänligt.
-Det är så jag tar det. -Fortsätt gå.
Tack allihop. Ni har alla varit modiga nog att berätta sanningen
och jag gillade det, för ni alla sa det med er egen personlighet.
Och från era egna erfarenheter, till och med från era egna konflikter,
för vi har alla våra egna.
Precis som vi alla har våra trauman och brister.
I Buenos Aires när jag studerade, brukade en gammal präst säga:
"Broder, du borde klappa dina brister och trauman som en hund.
Bråka inte med dem innan det är dags. Livet kommer sätta dem på plats."
Jag har lärt mig mycket från er. Det här har varit bra för mig
och jag tackar er för det. Er alla, inga undantag,
era alla, från er synvinkel.
Jag skulle till och med våga främja att det här är kyrkans väg.
Vi är alla syskon, vi är alla förenade.
Alla med sin synvinkel, sin position.
Det kan vara mer eller mindre avlägset, men vi är ändå syskon. Brödraskap.
Vi fortsätter gå. Och detta brödraskap är inte förhandlingsbart, någonsin.
Vi kan diskutera idéer, men inte brödraskap. Tack. Jag tackar er alla.
Tack.
Och fortsätt. Livet är vackert.
Vi borde ta hand om dess frukt.
-Ja. -Tack.
THE POPE: ANSWERS
Redo, kör!
Empanadas!
Översättning: Felicia Berntzon Lopez