Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
FJORTON ÅR
Är ni redo?
De flesta som ser mig på gatan skulle tänka:
"Hon är en vanlig person."
Men det finns alltid en oro:
Tänk om de inser vem jag är?
Och vad jag gjorde med Bling Ring.
Bling Ring är
en mediesensation.
Bling Ring är namnet på en film.
Det ett av de första stora sociala medier-brotten.
Den var...
SKRIBENT, LA TIMES
...skandalös på alla sätt.
Bling Ring är ett gäng unga personer i sena tonåren.
Rachel Lee, Nick Prugo, Alexis Neiers, Courtney Ames,
Roy Lopez och Diana Tamayo.
-Fanns det inte en till kille, Ajar? -Jo, Johnny Ajar.
I slutet av 2000-talet
rånade dessa ungdomar en massa kändisar som de ville efterlikna.
Rachel Bilson, Orlando Bloom, Lindsay Lohan,
Paris Hilton, det finns fler.
DISTRIKTSADVOKAT, LOS ANGELES COUNTY
Minst tio hem.
De tog två miljoner dollar från Paris Hilton enbart i smycken.
Femhundratusen från Orlando Bloom.
Bling Ring var en dokusåpa i sig själv.
De var nästan också som unga stjärnor.
Förutom en av dem.
Rachel Lee höll en mycket lägre profil.
Rachel gav aldrig en intervju.
Alla sa: "Hon var hjärnan.
Hon var ringledaren."
Men hon själv har inte pratat om det.
Jag vet inte vad som hände.
Hon är en gåta för mig.
Hej, allihop.
Det finns en Hollywood-version
och så finns den verkliga.
Så är det.
Jag är inte alls överens med den där Hollywood-versionen.
Men jag kan förstå att det var ganska underhållande
för världen att se storyn så.
Det var mer som en storm.
När jag tänker på det, det är så lätt för mig
att sitta här och säga att jag aldrig skulle kunna gå in i nåns hus.
Jag skulle aldrig stjäla från nån. Jag skulle aldrig såra nån.
Men så var det inte då.
Jag sårade folk genom att stjäla och...
Allt som vi gör får en konsekvens.
Konsekvensen som jag måste leva med är att
mitt namn drogs genom smutsen.
Men vem skapade det? Jag.
Det var jag.
Ni har förmodligen aldrig hört talas om Rachel Lee,
men hon betalar priset för att leda Bling Ring.
Lee är hjärnan bakom flera inbrott.
Rachel Lee beskrevs av många som en modeikon i sin skola.
Hon älskade fina kläder och fina saker.
Hon porträtterades som en karismatisk ledare, en jättepopulär tjej.
Mest avslöjande kan vara Lees reaktion när hon greps.
Hon ska ha sagt nåt om Lindsay Lohan,
och hon är väldigt upprörd.
Rachel Lee stannar upp och säger...
Är det sant? Vad sa Lindsay?
Hon sades vara besatt av berömmelse och ville vara som Mean Girls.
Du kan förändra ditt liv
Förändra dina kläder om du vill
Lee och hennes advokat avslog vår önskan om en intervju,
men Lee sa till en av våra producenter att hon inte ångrar nåt.
Hallå? Hej, hur är läget?
Jag är hemma.
Igår?
Ja, min mamma trodde på allt.
Du vet hela den där grejen?
Min mamma fick reda på det, och blev riktigt arg.
Hon sa: "Varför sa du inget?"
Jag tänkte bara: "Herregud..."
Mina föräldrar skildes när jag var ett.
När jag var liten slutade mamma inte jobba förrän kl. 18.30.
Så efter skolan snokade jag alltid
igenom min mammas saker.
Det var en särskild dag
som jag kollade igenom alla hennes handväskor.
Och så fanns det en portfölj.
Jag stack in handen och tog ut
en bunt hundradollarssedlar.
De var nya och jag minns att jag drog loss den krispiga sedeln.
Jag bara drog loss den.
Hon skulle aldrig märka det. Det var bara en.
Den delen av mig har alltid funnits där.
Att jag är slug.
Jag är en mästarmanipulator.
Jag hade en omättlig önskan om att få så mycket som möjligt.
Men så var energin på den tiden.
-Hur är det, Paris? -Hej.
-Hon spenderade 10 000 dollar. -20 000.
Hej, Kim.
Gillade du deras utbud?
2000-talet var eran av önskan om berömmelse.
Brie, utanför!
Få henne.
Uppmärksamhet, kärlek, pengar.
Jag köpte en otrolig handväska hos Swarovski.
En ny slags kändis-reality-tv föddes,
där vem som helst kunde bli känd.
Nick Lachey och Jessica Simpson, Kardashians, The Hills.
-Jag är arg. -Varför?
-Du vet varför. -Varför?
-Du vet vad du gjorde! -Vadå?
Man behövde inte bli upptäckt eller ha särskilda färdigheter.
Man behövde bara vara skandalös och gå runt i kläder
och så blev man känd.
Paris Hilton och Kim Kardashian, som folk anklagar för
att vara kända för ingenting.
Det som folk inledningsvis gillade med dem
var att de bara visade sitt liv.
Vi tittar i vår kyl.
Nej, jag har inte gjort om det för er.
Så här är det alltid.
Kändisar verkar onåbara...
DISTRIKTSADVOKAT
...eller som att de lever i en annan värld.
Då sändes MTV Cribs.
Läget?
Det här är Bow Wow,
som välkomnar er till mitt ställe.
Jag heter Mariah Carey.
Välkomna till mitt ställe.
Det här är skorummet.
Stilen som jag föredrar är en hög stilett.
Frankie bjöd oss på födelsedagsfest på Les Deux ikväll.
BILJETT
Det var väldigt lätt att komma nära en kändis.
I The Hills gick de till klubben Les Deux.
Man började se ställen som Urth Caffé,
som är ett vanligt ställe för att få en glorifierad kaffe
i en serie som Entourage, folk gick ofta dit.
I sex månader, ett år, var det innestället
och folk gjorde pilgrimsfärder för att gå till Kitson,
Les Deux och Urth Caffé.
Herregud!
Självklart, var det Calabasas.
VÄLKOMMEN STADEN CALABASAS
Jag växte upp i Calabasas.
Calabasas ligger i norra delen av countyt.
Kim Kardashians familj flyttade dit,
och det var då det blev känt.
Det är känt som ett lugnt, överklassgrannskap
med bra skolor, och det är inte riktigt känt för,
i alla fall hos oss, särskilt mycket kriminell aktivitet.
Jag är från Calabasas.
Att växa upp i Calabasas var en övning
i att se folk på sina 16-årsdagar
vakna och se att pappa hade rullat in en 320i svart BMW åt dem.
Den sämsta bilen, rent allmänt, i Calabasas,
på parkeringsplatsen, var en Jetta.
Rachel är en tönt.
Titta på henne.
Här är en bil.
Det är en BMW.
Vad elakt!
Varför?
-Rachel. Gissa vad? -Vad?
Jag var hemma hos Matt.
Leo var där.
När?
Igår. Jag frågade: "Känner du Rachel Lee?"
"Ja, Rachel, hon är så störig.
Hon tror att hon är nåt." Jag sa: "Va?"
Leo?
Ja, Leo sa det. Jag sa: "Nej, inte den Rachel då."
Han sa: "Rachel Lee, hon är typ kines?"
"Ja, det är Rachel."
Calabasas är en övervägande vit stad.
Om man inte var vit var man en outsider.
Jag skämdes över att vara korean.
Jag blev så smickrad
när folk sa: "Är du halvkorean?"
Jag önskar att jag var vacker som Kourtney.
Även så som koreaner såg ut,
för jag var alltid med icke-koreaner,
och ibland undrade jag om jag var vanställd.
Jag visste aldrig hur mycket pengar vi hade.
Men genom de materiella sakerna såg jag att vi inte var jätterika.
Vi var inte jättefattiga. Typ medelklass.
Men jämfört med var mina kompisar bodde, var mitt hus det minsta.
Herrgårdarna som deras föräldrar hade var enorma,
och mamman var sexig, och klädde sig likadant som vi.
Barnen tog efter det.
Jag frågade alltid:
"Kan jag få Juicy Couture-väskan?"
Eller: "Kan jag få halsbandet från Tiffany?"
För jag kämpar med rädslan för att gå miste
riktigt rejält.
Jag ville att mamma skulle köpa märkessaker till mig.
Då kände jag mig rik.
Som att jag var en del av den materiella världen.
När jag började i högstadiet och var töntiga lilla jag
och jag såg alla tjejer
som såg så coola ut och sexiga och roliga.
Ingen sa nånsin till mig att jag var sexig och rolig.
Jag kände mig frustrerad på min familj.
Min mamma är brottmålsadvokat.
Min pappa sysslade med bokföring.
Att gå på universitetet
och göra bra ifrån sig i skolan var extremt viktigt för dem.
Det var djupt förankrat hos mig.
"Du måste gå på universitetet.
Du måste göra slutproven.
Gå på Hagwon, förbered dig för slutprov."
Jag var trött på det.
Jag ville inte vara sån.
Jag ville vara "en tuffing".
Jag ville bevisa att jag inte var rädd för nåt.
Att jag gick med på allt,
särskilt droger.
En dag när jag var 14, var jag vid en pool
och en kille som jag hade träffat höll ut sin hand,
och där låg en massa piller.
Vissa var Xanor, vissa var ecstasy.
Han frågade om jag ville ha.
Jag frågade vad det var.
Den hade fyra små...
Vad man kallar streck.
Han sa: "Prova."
Han bröt av en fjärdedel.
Och jag tog den.
Sen brydde jag mig inte om nånting.
Det fanns inga bekymmer.
Att uppleva Xanor blev som en katalysator för många saker.
Det tog bort min känsla, och eftersom jag inte brydde mig
kunde jag bete mig som jag alltid hade velat.
Och jag ville festa.
Jag var en följare som inte ville se ut som en följare.
Jag ville se ut som en ledare.
Men mitt sanna jag är mer som en följare.
En tjej i skolan...
Hon var den första som introducerade kokain för mig.
Parliament-cigaretter.
Hon var riktigt cool.
Jag ville verkligen vara som hon.
Hon och jag gick in i omklädningsrummet,
vi såg två par UGG
och vi dumpade våra skor och tog på UGG:en
och gick från omklädningsrummet.
Sen gick vi omkring på campus
och sa: "Häftigt. Vi har UGG nu."
Helt plötsligt började två tjejer
komma mot oss.
De sa: "Det är våra UGG."
Vi sa: "Nej, det är det inte."
Hon sa: "Lyft upp foten."
Jag sa: "Nej!"
Hon sa "lyft den" och jag sa "nej".
De sa att de skulle tjalla.
"Visst, tjalla ni."
Jag tittade på undersidan av UGG:en och det fanns ett ritat hjärtat
och jag tänkte att jag behövde få bort det.
Så jag tog bort en bit.
De ropade ut våra namn i högtalarna.
"Kom till kontoret."
Grejen är att jag alltid hade problem med att erkänna...
Om jag redan har börjat ljuga, är det så svårt för mig...
Det var svårt att erkänna det.
Min vän bröt ihop direkt.
Hon sa: "Jag är så ledsen. Här är skorna."
Men jag var så envis och sa: "Nej, de är mina UGG.
De är mina UGG."
Mentorn sa: "Din vän gav tillbaka UGG:en.
Ge bara tillbaka dem."
Och jag sa: "Nej, de är mina."
Det var ett stort misstag.
Efter det blev jag utslängd från Calabasas och jag fick anpassad studiegång.
Hon gick på Indian Hills High School.
Skolan bakom skolan.
Det var sånt som ungdomarna på Calabasas High retade en för.
Om det blev känt att man gick på Indian Hills,
det var i stort sett sista stoppet före avhopp,
eller om man hade inlärningssvårigheter, då hamnade man där.
Så jag tänkte: "Okej, då tar jag rebellvägen."
Hur kan jag göra det till den bästa rebellvägen?
Det var då Nick Prugo kom in i bilden.
Han kom från ett medelklasshem
och hade ett fint hus i en fin del av området.
Nick Prugo sa att han inte hade så många vänner.
Han ville passa in.
Nick och jag träffades på MySpace.
Han öppnade sig första gången han tog kontakt...
NICKS VÄN
...om att han kände sig konstig.
Nick började förstå sin sexualitet eller vem han var.
Det var en stor del i varför vi fick kontakt
eftersom ingen av oss var straight,
och han fick träffa mina vänner.
-Hur ska jag göra? -Jag vet inte. Fråga henne.
-Hur var det? -Hur gör du det?
Men han pratade inte direkt om sin skola med oss.
Han skämdes över att Indian Hills var en anpassad skolform.
Den första gången jag såg Nick hade han inte ens sett mig än.
Jag var på väg till nästa lektion och då...
Vissa av lärarna hade öppna dörrar, som i bildsalen.
Han hade bildlektion.
Jag tittade in och såg honom titta ner.
Och så såg han ut att vara lila på läpparna.
Jag tyckte att det var konstigt.
ÖNSKA INTE - JOBBA FÖR DET
Sen när jag var på lektion kom helt plötsligt
en ambulans.
Alla undrade vad som hände.
Den nya ungen blev hämtad
för han var full i skolan.
Vissa ungdomar sa riktigt taskiga saker
om hans sexualitet, som de inte ens kunde bekräfta.
De bara pratade om hans kläder.
Typ: "Såg du vad han hade på sig? Han ser ut som en..."
Bara väldigt taskiga ord.
Herregud...
Sparka honom i kulorna! Kom igen.
Han tog spårvagnen hem och hållplatsen var på vägen hem till mig.
Så vi hade följe varje dag efter skolan.
En dag frågade jag: "Vill du komma över
och så kan du ta nästa spårvagn?"
Det ville han gärna.
Vi gick till mitt rum, jag brukade måla naglarna vid mitt skrivbord.
Jag hade en massa nagellack.
Jag gillade att skriva mina initialer där.
Han började måla sina naglar.
Jag minns att jag tyckte att han var så rar.
Efter det blev vi bästa vänner.
Om vi inte sågs, pratade vi,
och skrev sms.
Det var alltid en medberoende relation.
Nick spelade en stor roll för mig,
han visade mig nya knep om hur man var som en drottning.
Okej.
Han lärde mig göra contour.
Han fyllde i mina ögonbryn
och runt min näsa och mina kinder.
Jag gjorde likadant på honom. Jag sa:
"Ditt hår är finare som skaterlook,
svept åt sidan så. Ja, sätt på dig mössan så."
Det var så fint från början.
Fint och gulligt.
Vi kände att vi var väldigt speciella personer i världen.
Och jag fick äntligen uppleva var jag passade in.
Nick blev plötsligt förtrollad av Rachel.
Så som vi kände Nick, var vi hans enda vänner.
Det finns inga andra. Han hade inget liv utanför oss.
Men sen började han ta upp Rachel
och våra vänner såg henne som ett dåligt inflytande på honom.
Har du mött mina vänner...
Han gillade fest och kokain, och att leva lite farligt.
Var är du ifrån?
Mellan mig och Nick fanns det ett mörker.
Ett outtalat mörker som bara fanns.
Här är vår chaufför.
Vi gick ut med våra vänner.
Ingen annan visade samma mörker som vi gjorde.
Vi tänkte: "Om du är så här och jag är så här, då betyder väl det
att vi inte har spårat ur helt?"
Ingen av våra vänner var lika modiga som vi.
Att göra de saker vi gjorde,
vi målade en pistol svart och viftade den mot folk.
Några riktigt sjuka grejer som kunde ha dödat oss.
Och vi bara log, döda oss då.
Okej.
Ingen rädsla alls.
Vi började kalla oss för Bonnie och Clyde.
Det kändes så coolt för det fanns
en djup ensamhet inom oss båda,
att ha varandra kändes så bra.
Vilken tur jag har.
Ingen i världen har nån som ställer upp så för en.
Våra brott började med att vi kollade bilar.
När vi gick ut från en fest började vi dra i bildörrhandtag.
Många var olåsta.
Ibland hittade vi pengar eller nåt.
Några av våra vänner sa: "Jag vill också.
Jag vill följa med."
Ibland var jag inte med.
De sa: "Vi är ute och kollar bilar." Jag sa: "Tack för inbjudan."
Jag kände mig utanför.
Sen började vi nog få slut på saker att göra tillsammans.
Vi började bli lite irriterade
på varandra eftersom vi var tillsammans så ofta.
Vi ville hela tiden gå till nästa nivå.
Så vi började kolla postlådor,
och hela tanken med det
var att om postlådan var full, då var de bortresta.
HEJ, EDEN!
JAG ÅKER TILL JAMAICA I TVÅ VECKOR.
Jag brukade skriva vart jag skulle åka på min MySpace-vägg.
Jag tänkte inte mer på det.
Det var en väldigt oskyldig och normal sak att posta på sociala medier.
När jag kom hem till LA från Jamaica
hörde jag mamma skrika åt pappa
om nåt som hade att göra med pengar.
Mina föräldrar var utländska, många som har föräldrar
som inte föddes i USA kanske förstår,
men då litade de inte helt på det amerikanska banksystemet.
De förvarade pengar i en låda under sängen.
Jag minns att mamma tittade på mig
och såg verkligen ledsen och upprörd ut.
Hon sa att nån hade stulit en massa pengar.
Det var omkring 28 000 dollar i kontanter.
De tog mammas smycken, en del kläder,
och det bara slog mig.
"Herregud. Bröt nån sig in och tog så mycket pengar?
Vem var det?
Och hur kunde man gå in i vårt hus så?"
Polisen kom och ställde frågor.
De tog fingeravtryck, allt sånt.
Men de hade ingen ledtråd.
Jag ville få ihop allt, och jag försökte verkligen.
Jag hade en lista i huvudet på vem det kunde ha varit.
Nick var alltid högst upp, eller i alla fall den andra på listan.
Nick, säg hej.
Men ibland sänkte jag honom på listan
i mitt hjärta, för han var min vän.
I början gick vi in i slumpmässiga hem.
Och sen blev det kändisar.
KÄNDISHEM
KÄNDISOMRÅDEN - KÄNDISKARTOR SEMESTER - SÄKERHET
Jag skyller inte ifrån mig,
för det är viktigt för mig att jag tar mitt ansvar.
Men om vi ska vara detaljerade så var det när Nick hittade
hemsidan, Celebrity Address Aerial.
Den visar alla kändisadresser.
KÄNDISHUS - KÄNDISADRESSER
Han sa: "Jag har fått jackpott."
Jag undrade hur han hittade det.
Första rånet var 2008.
Det var Paris Hilton...
Jag är bara sexig.
...som hade avslutat The Simple Life och var så privilegierad
och såg ut som att hon såg ner på folk.
Jag har hört att folk hänger på Walmart.
-Varför? Vad är Walmart? -Jag vet inte.
Hon satsade på sin prinsessiga personlighet. Det är sexigt.
Det är sexigt.
Hon var känd för sina kläder,
hade otaliga Juice Couture-overaller.
Paris Hilton i UGG:s som håller Tinkerbell.
Det är avataren i mitt huvud.
Jag var riktigt fascinerad av Paris Hilton.
Eden Hilton var mitt MySpace-namn.
Jag hade en internetsyster som hette Amor Hilton,
och vi låtsades vara släkt med familjen Hilton
och gjorde vloggar till min YouTube.
Ja, vi är Hilton.
-Lämna oss ifred. -Hon...
-Vad köpte du? -Diamanter.
Hej, Paris.
Hennes livsstil var att få betalt för att vara sig själv.
Jag såg det och tänkte: "Jag strävar
efter att bli så."
De valde Paris först
för hon hade så mycket att hon inte skulle märka nåt.
Det var bara ett säkert kort.
Om man går in i ett kändishem
får man troligen se mycket coolare eller finare saker.
OKTOBER, 2008
Men när vi gick till Paris Hiltons hem
kändes det som att mitt hjärta skulle brinna upp.
Jag och Nick sa: "Känns det som att ditt hjärta
ska hoppa ut?
För det gör mitt.
Okej, vi fortsätter."
Vi hejade på varandra.
Vi kunde göra det för att vi hade varandra.
Och sen som ett skämt: "Vi går till ytterdörren.
Tror du att nyckeln ligger under mattan?"
De hittade nyckeln under mattan.
"Lägg av! Nyckeln är under dörrmattan."
Det var så de kom in.
Att vara där inne kändes nästan som en inspelning.
Det var overkligt.
"Hur kan det vara så perfekt?
Bor folk verkligen så här? Det är så överdådigt."
Sen blev vi riktigt rädda för att de skulle komma hem.
Ta vad du vill och stick nu.
Det var så mycket stress och oro.
-Men även adrenalin... -Ja.
...och spänning.
Ja, jag försöker att vara så ärlig som möjligt.
Jag var...
För mig var det, innan brottet begicks,
oro, och sen under tiden brottet begicks, var det adrenalin.
Sen när brottet var över kände jag mig så hög och klartänkt.
Det väckte en verkligen som att man inte alls var sömnig.
Jag gillade verkligen den känslan.
De åkte till Paris Hiltons hus många gånger.
De första gångerna tog de småsaker som inte skulle märkas,
som ett klädesplagg, en väska, kokain eller gräs.
En gång
hittade vi mycket kokain, och vi gick inte och la oss den natten.
Vi stannade uppe hela natten och var helt påtända.
Jag bedövade mig med Xanor hela tiden.
Jag kunde inte gå en hel dag utan att ta minst en fjärdedel.
Jag hade alltid minst en tablett på mig.
Hur kändes det när du inte hade det?
Jag bråkade med alla.
Mest min familj.
Hej.
Hej, pappa.
Hej, Shuna. Vilken sötnos du är.
Vill du hoppa i?
-Nej. -Vill du hoppa i?
Min pappa stöttade mig alltid, oavsett vad.
Men då uppskattade jag det inte.
Jag gav min familj etiketten av en trasig familj.
När Rachel var liten
gick jag ibland med...
RACHELS PAPPA
...deras mamma.
Sen vi skilde oss, gick vi tillsammans
men vi hade lite avstånd och alltid Rachel i mitten,
som tog min hand och med andra handen
höll jag hennes mamma och vi gick tillsammans,
och ibland tog hon bort sin hand
och förde min högra hand
till min exfrus vänstra hand och sen smög hon iväg.
Jag bodde med Rachels mamma i tre och ett halvt år.
Under de åren
ansökte jag om skilsmässa tre gånger.
Det var en galen process, men den tog slut till sist.
Jag uppfostrade Rachel och hennes syster med mina föräldrar i Seattle.
Min farmor var den perfekta farmodern.
Hon log alltid, min farmor var min idol.
När Rachel var åtta år,
gick det på nåt vis fel med min ekonomi.
Jag är professionell pokerspelare,
jag är professionell, som en spelare.
Det anses kanske inte vara ett yrke,
men det var vad jag gjorde, och jag fick problem.
Så jag övergav mina barn,
och bad min mamma att ta hand om dem.
Jag har alltid intalat mig
att min pappa lämnade mig och han var alkoholist
och han var spelare, och att han inte riktigt älskade mig.
Jag förstod inte varför det hände mig.
Jag har alltid haft skuldkänslor,
jag hade bara inte rätt ekonomisk ställning
för att bo med dem, så jag gav upp.
Jag trodde att de skulle uppfostras i en bättre miljö i Calabasas.
Så blev det inte.
Jag gillade inte min värld.
När jag gick in i kändishem och provade deras saker,
kunde jag leva i deras värld.
Societetslejonet Paris Hilton sägs vara upprörd
efter att en inbrottstjuv genomsökt hennes sovrum.
Tjuven fick med sig smycken för två miljoner dollar.
Fler kändisar har blivit offer
för högprofilerade inbrott i LA.
Audrina Patridge, medverkande i The Hills,
före detta OC- stjärnan Rachel Bilson.
De studerade när dessa unga kändisar skulle vara hemma
eller inte, baserat på vad de såg på TMZ.
Kändisscenens sociala medier, var fanns de?
Var Paris på klubb i Dubai?
Gick Audrina på premiären av TAO i Vegas?
De tänkte: "Den här personen åker iväg,
det kan vara läge för oss att kolla in deras hus."
Jag måste berömma dem för det.
De var nog först med att använda sociala medier.
Överraskande nog kan man känna energin från en person,
man känner när nån är i ett hem.
När jag tog deras saker, kände jag direkt att jag var mäktig.
Och sen när vi gick ut ur huset
kände jag plötsligt en stor lättnad.
Tack och lov, vi kom undan. Det är över.
Sen gjorde vi om det igen.
Vid det laget var det fler inblandade.
Det var Courtney Ames.
Jag ville vara vän med henne
för hon var känd som skolans tuffing.
Hon var alltid den tjejen
som skrämde mig, för jag tänkte:
"Jag blir aldrig cool nog för att bli din vän."
Och Diana Tamayo, som stod Rachel Lee nära.
Hon var nån som faktiskt jobbade så mycket, och hon gick i high school,
tog hand om sina bröder och sin familj och jag
ledde henne in på den vägen.
De andra ville vara med för alla var vänner,
så de deltog vid andra inbrott.
Genom dem fanns två män som drogs in i situationen.
Det var Roy Lopez och Johnny Ajar.
Courtney Ames var servitris på Sagebrush Cantina.
Hon kände Roy genom jobbet.
Hon sa till honom: "Jag har en grej på gång.
Vill du vara med?" Och han sa ja.
Alla skulle hjälpas åt att sälja sakerna
som ungdomarna stal från husen.
Så Rachel och Nick tog in andra personer.
De hade en bekant, Alexis Neiers.
Hon älskade att gå på klubbar.
Jobbade som modell.
Hon umgicks med sin systervän Tess Taylor.
Tess, Alexis och Nick fick bra kontakt.
Rachel gillade inte det.
Han träffade Alexis genom mig
för min väns pojkväns bästa väns flickvän var Alexis.
Hon var alltid där.
Nick fick bra kontakt med Alexis.
De började umgås på egen hand.
Jag var inte inkluderad i det,
och jag blev riktigt avundsjuk att Nick skaffade en ny bästa vän.
Hon hade blå ögon och vackert hår,
och hon var så gullig och jag kände att jag inte behövdes.
Att man kunde dumpa mig och välja de andra tjejerna
för att man tyckte att de var coolare än jag.
Men när vi stal, var jag och Nick fortfarande i varandras lag.
Vi var Bonnie och Clyde, vi gjorde det tillsammans.
När gänget blev större gick det plötsligt
från att bara vara vi två till en större risk.
Det kändes väldigt farligt.
Vid det laget kände jag verkligen att det var illa.
Det är svårt att förstå
om det var så illa och alltid så hemskt,
varför tror du att du fortsatte om och om igen?
Tja...
Jag gillade verkligen Xanor.
En av effekterna det hade på mig var att det...
Delen när jag är hög blir jättedimmig.
Vad vi såg, bevismässigt,
var det inte en drogmotiverad brottsvåg.
Vi vill gärna fylla i svar på det vi inte vet.
Man vill tro att det finns ett bra skäl.
Det måste vara nåt som pågår.
Inte deras fel.
Det är deras barndom.
Det är psykisk ohälsa från drogberoende.
Men många barn växer upp med svårare omständigheter än de.
Jag växte upp med svårare omständigheter.
Så att säga att hon hade skilda föräldrar eller nåt,
nej, det är väldigt enkelt.
De ville ha saker som de inte hade råd med,
och de var inte villiga att arbeta hårt för det.
Jag vet inte.
Stöld kan vara ett tvångsmässigt beteende,
precis som att en ätstörning egentligen handlar om kontroll.
De hade drogproblem och tog receptbelagda läkemedel.
Det var en annan psykisk process
än bara: "Jag vill ha vad Paris Hilton har."
Det var problemfyllda ungdomar.
De var inte en del av det vanliga.
Rasismen, homofobin, även på den privilegierade platsen,
var på vissa sätt värre än nån annanstans,
och de ville desperat vara normala.
Alla hade nog olika skäl till varför de gjorde det.
För mig var det... När jag började se
filmerna Fast & Furious och Ocean's Eleven,
Det var ikoniskt.
Jag vill vara så.
Jag vet inte varför.
Jag vet inte varför jag tänkte så, men det gjorde jag.
Pirates of the Caribbean- stjärnan Orlando Bloom
blev bestulen på äkta skatter.
Nån bröt sig in igår.
INBROTT HOS ORLANDO BLOOM
Tjuven kom undan med smycken och kontanter.
Men Orlando Bloom var inte hemma vid inbrottet.
Polisen sa att det inte var ett professionellt jobb.
Det var inte som i Mission Impossible
utan fingeravtryck eller så.
Men ingen tänkte: "Kanske är det tonåringarna."
Va?
När de fick tag på sakerna var en del av dem
skamlösa nog och bar dem och sa:
"Ja, jag tog den hemma hos Paris."
Vad är det för roligt med att gå in i Paris Hiltons hus
om man inte kan berätta om det? "Jag har varit där.
Jag har varit där två gånger. Tre gånger."
Det var så oemotståndligt att man övervann
sin instinkt för självbevarelsedrift.
De hade på sig stulna saker och postade det på sociala medier.
Andra saker såldes, som på Venice Beach.
Jag sålde aldrig nåt.
Jag gav bort många saker.
-Det gjorde jag. -Vad var det med Venice Beach?
Var det nåt?
Den där... Okej, ja, då sålde vi.
Jag sålde. Det var den gången.
Jag kom nog på idén faktiskt.
Jag sa: "Ska vi åka till Venice
och lägga fram en matta och ta 20 dollar för allt?"
Folk flockades och undrade vad det var.
"Vad är det här?"
Vi sa: "Det är falskt. Det är äkta. Ta det om du vill."
Vi sålde allt på mindre än 15 minuter.
En dag fick jag ett sms.
"Herregud, jag tror att jag ser dig på TMZ."
Det fanns övervakningsfilmer från Audrina Patridge
som visades på TMZ, och alla kunde se dem.
Jag ringde Nick och sa: "Kolla på TMZ. Helvete.
Det här är illa."
Vi är omgivna av faror, nån kommer att tjalla på oss.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Så... jag ringde min pappa.
Jag visste att hon skulle åka fast, förr eller senare.
Jag ville bryta relationerna med de där vännerna,
genom att flytta henne från LA till Las Vegas.
Rachel Lees pappa bodde i Las Vegas, och hon åkte dit, flydde dit,
strax efter att allt avslöjades.
Min pappa fick bort mig från det området och de människorna.
Han sa åt mig att gå på college, börja ett nytt liv.
Hålla mig utom synhåll.
Men det var en särskild kväll
som mina vänner ringde mig.
De sa: "Vi åker och stjäl." Jag var ända borta i Vegas,
och jag sa: "Jag kommer om fyra timmar."
Jag var så manipulativ, och jag och min pappa rökte ihop.
Jag är välsignad som kan röka gräs med min pappa.
Men vi rökte tillsammans,
och jag rullade medvetet en riktigt stor joint.
För att få honom superhög så att han däckade.
Jag minns att vi satt
på soffan och kollade på koreansk drama,
och sen tände jag jointen och så rökte vi.
Efter första blosset la han ner den.
Han sa att han var klar. Jag sa att vi skulle röka upp.
Då sa han: "Du röker för mycket.
Du behöver inte röka så mycket, bara njut av det.
Ta bara lite och njut av det.
Varför måste du bli så hög?"
Jag sa till pappa: "Jag åker till LA.
Jag ska träffa mina vänner."
Han tittade på mig. Jag glömmer det aldrig.
Hans ögon blev så stora. Det är så svårt att få en reaktion från min pappa.
Han höjer inte rösten, men jag minns att han blev så högljudd
och bara skrek: "Nej!"
Och jag utnyttjade det,
jag ville att han skulle känna sig galen.
Så jag sa: "Visst. Du är knäpp. Ta det lugnt.
Jag tänker åka."
Jag försökte stoppa henne,
men jag kunde inte övertala henne
eller få henne att ändra sig.
Jag tog mina saker, jag minns att jag tog Xanor och åkte.
Det låter psykotiskt.
Men jag kände fortfarande FOMO:n.
23 AUGUSTI, 2009
Jag kom dit och Nick var där.
Riskerna var så stora för det fanns redan filmer på oss
och vid det här laget, låg vi precis på gränsen.
Det var nog en del av mig som ville avsluta starkt.
Vad ni ser är övervakningsfilmer
i skådespelerskan Lindsay Lohans hem.
Lohan är bara ett av tio offer
för inbrottstjuvarnas nästan ett år långa brottsvåg,
där Hollywoods unga kändisars hem är måltavlor.
Övervakningsfilmerna från Lindsay Lohans hus larmade polisen.
För man kan se de gemensamma dragen i Audrinas och Lindsays filmer.
Men inte ens att de fångades på kamera
hade varit tillräckligt.
De bar hoodies. De höll nere huvudena.
Det som satte samman alla bitar var Nick Prugo.
Kort efter att Lindsay Lohans övervakningsfilmer släpptes,
bestämde jag och Nick att vi skulle ses,
och jag satte mig i hans bil på passagerarplatsen.
Jag sa till honom:
"Det här är riktigt illa, vad som händer oss.
Jag vet inte vad som kommer att hända."
Jag la min hand på hans axel
och sa: "Jag älskar dig så mycket.
Jag sviker dig aldrig."
Och inom 24 timmar såg jag överallt på nyheterna
att Nick Prugo gick till polisen
och bekände allt och tog med alla saker.
Nick var villig att berätta allt.
Han ger dem inte bara brotten
som de tittade på, utan alla brott.
Polisen säger
att även Brian Austin Green, Megan Fox och Ashley Tisdale utsatts för brott.
Han gick igenom varje inbrott, och vem som var där med honom.
-Courtney... Tack, du är snygg. -Jag har dig.
-Nick styrde. -Styr Nick ringen?
-Visste du om det? -Nick?
Jag gjorde det inte för Nick.
Jag gjorde inget.
Lurade Nick er till det?
Allt är ett skämt.
Prata inte än.
Det sägs att du inte ens behövde pengarna.
Är du okej?
Han svek alla.
Men jag var säker på att han skulle skydda mig.
Jag var i Las Vegas med min pappa då,
och min farmor.
22 OKTOBER, 2009
Nick ringde mig på morgonen.
Efter hans erkännande
visste jag att det var konstigt att prata med honom,
men vi var bästa vänner.
När jag svarade i telefonen kändes det inte som vanligt.
Det kändes konstigt för han sa: "Jag tänkte på en sak,
och jag har helt glömt bort var din pappa bor.
Vad hette nu gatan igen?"
Jag sa: "Okej." Och jag sa adressen,
och han sa: "Ja, just det, så var det."
Han sa: "Jag ville bara veta.
Jag ringer dig senare."
Jag sa: "Okej, hejdå. Ha en bra dag."
När jag sa det såg jag bara svart.
Sen bankade det på dörren.
Nick svek mig.
Dörrarna slets upp som om det var en bombtrupp,
och det var så många som sprang in i huset.
Första killen som kom in tog hunden och sparkade den
och jag minns... Jag är inte en våldsam person,
verkligen inte.
Men jag gick emot honom lite.
Jag sa: "Rör inte min hund så."
Hela tiden vände de upp och ner på huset.
De gick igenom min pappas saker.
De tog 20 000 dollar i kontanter.
Det var mina pengar.
Det var min spelkassa.
De tog min farmors pälskappa som de trodde var Lindsay Lohans.
De ville prata med farmor.
Jag sa att hon inte kunde engelska.
Hon sa till mig på koreanska:
"Jag gillar inte dessa människor. Säg inget."
Till slut hittade de ett sönderrivet foto...
De hittade ett sönderrivet foto
av Paris Hilton naken i min soptunna i badrummet.
Poliserna blev så glada.
De sa: "Vi har henne.
Vi har beviset vi behöver."
Polisen sa till mig:
"Det här är som hela havet stormar,
vi har pratat med dina vänner
och du är den enda utan stol."
Rachel Lee greps på häktningsorder från Kalifornien igår.
En av Lees medåtalade säger att det var hon
som föreslog vilka kändisar de skulle ta.
Lee är nu åtalad i Las Vegas för innehav av stulen egendom
och anklagelser om inbrott i Los Angeles.
Precis. Finns det nåt... Det är den 12.
Många av mina jämlikar ville nog ha fallet.
Alla var intresserade av stora fall, mediafall,
fall som visar att kontoret litade på en som advokat.
Jag ville inte ta det eftersom det skulle bli rörigt.
De tilldelade mig fallet.
Kan du berätta om åklagarens ståndpunkt?
Det var folkets ståndpunkt att vi alltid uppmuntrar till fall.
Vi är alltid öppna för...
På grund av uppmärksamheten i media
skulle det granskas mer
både utanför och inne på kontoret från mina chefer.
Jag behövde tänka efter vad jag pratade om,
när det gällde fallet och var jag pratade.
Vi kan inte prata om det. Det är allt vi har.
Första steget är alltid att kontakta utredaren
och prata om utredningen.
Vem var tilldelad utredare?
Brett Goodkin.
"POLISEN"
Polisman Brett Goodkin har jobbat på LADP:s station i sex år.
Brett Goodkin utredde Bling Ring.
Finns det nån aspekt att inbrottsgänget
riktade in sig på dem på grund av en fascination för kändisar,
och det finns det helt klart.
Brett Goodkin, chefsutredaren, var villig att snacka.
Det är inte mitt jobb som reporter att be Brett Goodkin att vara tyst.
Fortsätt prata. Jag älskar det.
...bara en vänlig kändis...
Han var ansvarig för hela utredningen.
Anklagelserna varierar från bostadsinbrott
till besittning av flera skjutvapen.
Jag hade inte haft nån kontakt med kändisar.
Jag visste inte hur det var.
Jag hade inte hanterat offer med personliga assistenter,
som hade assistenter.
Jag sa: "Jag måste prata med offret.
Jag kan inte prata med assistenten."
Hur stor del är kontakt med kändisar?
Det är en stor del.
Jag lämnade över mycket till min utredare
som hade haft kontakt med dem så de kunde identifiera
stulen egendom med mera, och försökte kommunicera
så mycket jag kunde genom honom.
Hon var tvungen att hantera mycket skit.
Men det var inget dåligt fall.
Det var starkt.
Vi hittade mycket bevis.
Efter Nicks erkännande hittades stulen egendom
i de åtalades hem.
Saker till värde av miljontals dollar.
Chanelsmycken, halsband, sjalar och sånt.
Mängder med kläder och skor.
Rolexklockor från Orlando Blooms hem.
Smycken från Lindsay Lohans hem.
Marc Jacobs-handväskor, en pistol från Brian Austin Greens hem.
De gick in hos Paris Hilton,
och rensade i stort sett smyckeshyllan.
Folk var besatta, domstolen i LA
dit dessa ungdomar dök upp,
varenda framträdande var belamrat
med tv-kameror från legitima nyhetskanaler
och kändisnyhetskanaler som TMZ.
-Ska du göra en uppgörelse, Rachel? -Lägg av.
Hur är det att vara tjallare?
Det var rent kaos.
Courtney, får vi se tatueringen?
Vad skaffade du?
Det är LA. Ungdomarna ville bli kända.
Jag är ledsen för allt.
KÄNDISRÅN AVSLÖJADE "BLING RING"-MEDLEM PRATAR
Jag tar ansvar för mina brott.
Nick Prugo dök upp i nyheterna.
Vi tänkte att de var kändisar och hade allt.
Alexis Neiers spelade in sin show.
Härnäst på Pretty Wild...
Jag är ledsen. Vi måste avboka dig från LA Fashion Week.
Hon var mitt i realityserien, Pretty Wild, vilken skulle vara
en realityserie som följde en rolig, okonventionell familj i Hollywood.
Vi testar frekvensmaskinen.
När de spelade in pilotavsnittet
kom allt det här ut i nyheterna.
Och Alexis greps.
Äntligen.
-Är du okej? Hur gjorde du det? -Jag är okej.
Så showen blev nåt man tog sig tid för att se,
man ville se det.
-Hejsan. -Hej, raring.
Jag shoppade idag.
Hon var en karaktär som folk kände till nästan så mycket som Audrina
eller andra realitystjärnor som hon rånade.
Du och Tessa verkar ha
den sortens liv som många tonåringar bara drömmer om att ha.
Vi är så hälsosamma och jordnära.
Nancy Jo Sales, skribent för Vanity Fair,
skrev en story om Bling Ring-fallet
och Alexis Neiers var hennes stora intervju.
Rubriken var: "De misstänkta bar Louboutin."
Det fanns en bild på Alexis som såg glamorös ut.
De gav mig tidningen.
Men hur vet du det?
Det är utgåvan som ni är med i.
Sluta, det är så coolt.
I en scen i Pretty Wild, öppnar de tidningen
och direkt börjar tårarna flöda.
Hon trodde att jag hade Loubitin med 15 cm klack till min tweed-dräkt.
Jag hade inte Louboutin! Jag hade små bruna klackar... Subba!
Hon hakade upp sig på att Nancy Jo Sales skrev
att när hon var i domstolen, bar hon Louboutin med 15 cm klack,
när hon bara hade haft låga klackar.
Nancy Jo, det här är Alexis Neiers...
Hon ringer Nancy Jo Sales på högtalartelefonen.
Hela familjen sitter runt henne och gråter.
Hon säger: "Nancy Jo,
jag ringer för att säga hur besviken jag är."
Hela familjen säger: "Vi är besvikna."
Och hon säger: "Mamma, sluta! Varje gång du börjar måste jag börja om!
Nancy Jo, jag ringer för att säga
hur besviken jag är över din story."
Det var så löjligt.
Ha ett bra liv, hejdå.
Jag fick detaljerna om vem som bröt sig in
från den där Vanity Fair- artikeln.
HAN SÅLDE ORLANDO BLOOMS ROLEX TILL JOHNNY AJAR
I en intervju erkänner Nick
att han bröt sig in hos en vän under sommaren i årskurs tio.
Det räckte för mig.
INBROTT HOS STJÄRNOR
Jag kände mig galen efter det.
Jag ville bara få ner honom på nåt vis.
Men jag visste inte hur.
Jag kontaktade alla nyhetskanaler
och journalister som jag kände skulle ta min story.
Jag kontaktade Ellen DeGeneres och John Quiñones från What Would You Do?
Men jag var inte känd.
Det störde mig mycket när jag såg foton på Nick
och Bling Ring-gänget på TMZ.
-Jag kan inte kommentera. -Okej.
Vem är din favoritskådespelerska?
-Angelina Jolie. -Angelina Jolie?
-Hon är snygg. Ja. -Hon är väl inte nästa på listan?
Ärligt talat, jag kände knappt Nick
och jag kände inte direkt nån annan inblandad.
Folk trodde nog att Alexis
var Bling Ring eftersom hon var med i Pretty Wild.
Folk visste mer om henne än de visste om Nick Prugo.
Men hon var faktiskt inte så inblandad.
Ms Neiers åtalas för grovt brott,
allmänt känd som första graden bostadsinbrott,
av Orlando Blooms bostad.
Förstår du anklagelsen mot dig?
Ja.
Hon var inte med vid varje inbrott.
Man trodde att hon var en av de minst skyldiga i Bling Ring.
Jag kan inte tala för Alexis för hon vet vad hon har gjort.
Inledande enligt folket mot...
Hon förhandlade och var ute ur fallet tidigt.
Hur ställer hon sig?
Jag accepterar.
Vet du att det behandlas som ett erkännande av domaren,
och han kan finna dig skyldig?
-Ja. -Ja.
Alexis fick villkorlig dom och 180 dagar i fängelse.
Johnny Ajar försvann också från fallet för hans fall
involverade hans tidigare domar.
De kvarstående åtalades fall var fortfarande öppna.
Snälla, kom igen.
Vid varje rättegångsdatum kom folk fram och ville prata.
Min mamma, som var advokat, sa: "Säg bara ingenting.
Du måste förstå att det här kan bli
mycket farligt."
Det var då det förändrades för mig.
Min rebelliska sida försvann.
Jag blev väldigt undergiven och
jag gjorde bara exakt vad jag blev tillsagd.
Var tyst.
Men det betydde också att jag inte kunde försvara mig.
Nick Prugo är den slags blyge kille som kan bo på din gata.
Tills han mötte en ung kvinna som förändrade hans liv för alltid.
Hans bästa vän, Rachel Lee,
som han säger är hjärnan bakom Bling Ring.
I media
dök ordet hjärna upp hela tiden.
Hjärnan Rachel Lee. Folk kallade mig ringledaren.
De åtalade som beslöt sig för att prata,
skapade den berättelsen.
När det blev dags
fick jag alltid hjälp av Rachel.
-Hur övertalade hon dig? -Hon gick och jag följde efter.
Hur ofta planerade ni ett nytt mål?
När pengarna tog slut eller om Rachel ville ha nya kläder.
Jag var verkligen rädd, Rachel gick ut och in ur rummen,
kollade och tog kläder åt sig själv.
"Rachel är en subba.
Hon förstörde hans liv."
Som om jag tvingade dem att göra dessa saker.
Och jag bara...
Va?
Vad fan?
När blev det så konstigt?
När blev det så...
Hur kunde allt spåra ur?
Ju mer jag såg honom desto mer kände jag att jag inte kände honom.
I rätten sa min advokat till mig:
"Titta ner, låtsas som att han inte är där."
Vi beslöt oss för att ta fallet till storjuryn.
Vilket betydde att hon behövde ha vittnen.
Hon behövde hantera alla mellanhänder
för att ta in kändisarna
bakvägen till domstolen och låta dem vittna.
TMZ rapporterade ganska uttömmande.
-Får du tillbaka alla dina smycken? -Paris.
Inte allt.
-Hur mycket... -Sluta.
Hur mycket fängelsetid?
Tio år.
Har du blivit rånad?
Nej. Men kvällen är ung.
Jag bestals också på min oskuld.
Det är riktigt hemskt när det händer en.
Men samtidigt...
Oron var att de inte var sympatiska för att de var rika,
De är kändisar.
De känner sig inte trygga eller säkra
eller har nåt privatliv nånstans förutom hemma.
När nån då gick in i hemmet kändes det som ett intrång.
När jag pratade med offren fick jag det bekräftat,
att det är ett verkligt brott
som har begåtts här, när man tog bort den trygga platsen.
Rachel Bilson och Lindsay Lohan flyttade ut från de husen
och kände sig aldrig trygga där igen.
Det är otroligt att man fortfarande tänker:
"Du bad om det.
Om du vill vara kändis vet du vad du ger dig in på.
Om du är rik och känd,
då måste man ta allt."
Det är så kränkande. Det handlar inte om sakerna
som de tog, för de kommer och går.
När inbrottet hände mig, tyckte jag så synd om mina föräldrar,
ännu mer än mig själv,
särskilt min mamma.
Det var då mycket förändrades
kring min mammas ångest.
MIN FÖDELSEDAG
De skyllde på mig.
-Inte förrän nästa år. -Inte...
-Vänta. -Du filmade inte mig.
De sa att om det inte vore för min MySpace-sida,
att jag visade upp mitt liv på YouTube,
skulle det inte ha hänt.
Jag vände skuldkänslan inåt
och sen projicerade jag ut den till allt jag kunde,
genom att vara en arg person som inte litade på nåt.
JAG SPÖAR NICK PRUGO
OM JAG SER HONOM IGEN.
HAN ORSAKADE SÅ MYCKET SKIT
Storjuryn åtalade alla anklagade.
Hur ställer sig mr Prugo?
Inte skyldig.
Diana Tamayo?
Inte skyldig, herr domare.
Roy Lopez?
Inte skyldig. Nekar till alla påståenden.
Tack.
-Courtney Ames? -Inte skyldig.
Inte skyldig...
Strax efter åtalet
förflyttades jag från Central Trials 11 till gängenheten
och lämnade fallet.
Jag fick fallet efter storjuryn,
med Nick Prugo, Rachel Lee, Courtney Ames,
Roy Lopez och Diana Tamayo.
Det var ett bra fall.
Sarika var jätteduktig.
Hon hade mycket bevisning med högt dollarvärde.
TOTALT 26 500 DOLLAR
Vi behövde bara reda ut vad som togs
varifrån och när.
Det var lite komplicerat, eftersom det sades
att det kanske fanns föremål som vi inte hittade
för de hade grävts ner i öknen av Rachel Lees pappa.
Jag frågade min pappa:
"Om du skulle försöka göra dig av med stulen egendom..."
Jag gillar att veta hur folk tänker. Jag ville veta.
Jag frågade: "Vad skulle du göra om du hade en massa stulna saker?
Vad skulle du göra?"
"Jag skulle gräva ner det mitt i öknen."
Sen förvred Nick det till:
"Rachels pappa sa att allt skulle grävas ner i öknen."
Det beskrivs bäst som
ett rykte. Vi kunde inte bevisa det.
Grannar till hennes pappa sa att de såg honom göra nåt i öknen.
Det spekulerades i att han var där
och grävde ner saker som aldrig återhittades.
Som förälder ville jag att de inte skulle åka fast.
Bäst att göra sig av med alla saker, beviset.
LYXFÖREMÅL BESLAGTAGNA
Och mitt namn publicerades.
Jag hade ingen koppling
till döljandet av föremålen eller så,
men jag blev...
Det blev jag som kunde frågas ut om det.
Så jag slutade med allt jag gjorde,
och försvann.
Jag bodde i Korea i tre år.
Första gången erbjöd de mig 11 år.
Jag var på min advokats kontor när han sa det,
och min mamma satt i stolen och fick en hjärtattack.
"Elva år. Det är omöjligt.
Hon är bara 18 år, hur kan det bli så?"
Jag tänkte: "Men jag begick brott."
Bara för att jag växte upp i Calabasas
eller för att det var mitt första brott,
förtjänar jag ändå
att betala för det.
Jag räknade på min ålder. "Okej, 18 plus 11.
Då är jag fortfarande ung när jag kommer ut.
Okej."
Min advokat sa: "Nej!
Vi ska ordna nåt bättre."
Jag sa: "Om det är vad jag får, tar jag det."
Efter en vecka eller två ringde min advokat efter mig.
Han sa: "De erbjuder dig fyra år."
Jag sa: "Okej."
25 OKTOBER 2011
Det var ögonblicket jag hade flytt från sen jag var 14.
Ögonblicket är här.
När domaren dömde mig, kände jag en duns i hjärtat,
samtidigt som hon gjorde så.
Jag tänkte: "Min tur tog slut."
Nu var det allvar.
Du vet vad du gjorde.
Du vet om det var värt fyra år eller inte.
Rachel var kanske den smarta. Jag vet inte.
Hon bara: "Jag tänker inte bli inblandad."
Hon avtjänade sin tid. Hon tog det som en man och åkte.
-Eller som en kvinna. -Precis.
Rebecca Ahn, du befinns skyldig på fyra punkter
av första gradens bostadsinbrott.
Du döms till fyra års fängelse i statligt fängelse för 800 000 dollar.
Det finns ännu ett antal ungdomar i Bling Ring-fallet
som ännu inte har dömts.
Sofia Coppola tyckte att storyn var så fascinerande
att hon vill göra en film om den.
De började spela in i LA.
Eftersom jag hade skrivit om det, ville jag göra ett besök.
De bjöd in mig,
de lät mig prata med Sofia Coppola och jag sa:
"Jag hörde att ni betalar Alexis Neiers
som en konsult till filmen."
Det var nåt som intresserade mig
för folk kunde tycka att det var problematiskt
att hon tjänade pengar på sitt brott.
Jag frågade Sofia Coppola:
"Hur var Alexis och var hon hjälpsam?"
Hon sa: "Ja, hon var hjälpsam,
men nån riktigt hjälpsam var Brett Goodkin."
Fascination av kändisar, helt klart.
Jag sa: "LAPD-polisen?"
"Ja, han är teknisk rådgivare.
Han är konsult åt oss i filmen.
Han gjorde en biroll häromdagen, han satte handfängsel
på Emma Watson."
-Rör mig inte. Sluta. -Ta henne.
-Sluta med det. -Jag måste prata med min mamma.
Vad gör du med min dotter?
Jag ringde honom, och han sa:
"Jag gav bara råd om rutinmässiga saker.
Ja, jag gjorde en biroll.
Jag är inte som Bruce Willis."
Han sa att han fick 5 000-6 000 dollar. Han kom inte ens ihåg.
Jag ringde LAPD.
Jag ringde åklagarkontoret.
LA Times ringde mig och frågade:
"Hur känns det att er utredare
jobbar med Sofia Coppolas Bling Ring-fallet?
Vi hade ingen aning.
Vi ringde på högtalartelefon till utredare Goodkin
för att fråga om det var så.
Han nekade först.
Vi sa att LA Times hade ringt.
"Ja, jag jobbar,
men jag får inte så mycket betalt. Jag bara..."
Försvarsadvokaterna begärde ut lönelistorna
från Sofia Coppolas produktionsföretag.
Det visade sig att han fick 12 500 dollar,
och han hade inte berättat det för LAPD.
Inte heller för åklagaren.
Man kan inte jobba på en film om brott
när fallet fortfarande är öppet.
Berömmelsens virvel.
Ungdomar utan brottshistorik
ville bryta sig in i kändishem.
Min utredare ville bli känd eller nåt.
Som utredare
är man personen som vittnar mycket under rättegången.
Din trovärdighet är väldigt viktig.
När man väl har ljugit för åklagaren är trovärdigheten borta.
Han kunde såklart inte vittna vid rättegången.
När jag fick reda på
vad som hade hänt bakom kulisserna med Brett Goodkin
och hur det påverkade fallet blev jag besviken,
för när jag lämnade fallet
var det som
att allt gick enligt plan, som det skulle.
Alla skulle ha fått erbjudande om statligt fängelse,
men på grund av Brett Goodkin förstördes fallet. Ledsen, Brett.
Vi fick meddela alla försvarsadvokaterna.
Domaren sa till dem:
"Ni borde skriva ett tackbrev till Brett Goodkin
för han reducerade era straff kraftigt."
Nick fick två års statligt fängelse
och alla andra fick villkorlig dom.
De drog vinstlotten.
Jag tänkte: "Fan.
Det här är galet. Vårt system är galet."
Hur kan jag vara ringledaren när jag aldrig träffade Roy?
Jag och Alexis var inte ens vänner.
Jag har inte mycket sympati.
Polisen säger att påstådda ringledaren Rachel Lee
bär ett halsband som stals från Rachel Bilson.
Nick Prugo var inte den enda som sa att det var
Rachel Lee som styrde.
I minst en av videorna
verkar det som att Nick går bakom henne.
Det började med Rachel Lee och Nick Prugo följde med.
Vi var inte där, så vi vet inte.
Var det Rachels idé? Var det Nicks idé?
Eftersom Rachel höll sig borta från rampljuset,
och inte motbevisade idén om att hon var ringledaren
kvarstod det bara.
När folk tänker på Rachel Lee, tänker de ringledare.
-Jag vet. -Så det är...
-Jag vet. -Det har aldrig motbevisats.
Nej.
Jag köper inte att Rachel pressade Nick till att göra nåt.
Jag kan förstå att den storyn skulle passa honom.
Men han var en självständig person.
Han gjorde nåt om han ville det.
Om han inte hade velat, hade han sagt: "Vi gör det inte."
För många som var med i Bling Ring
var det som en engångsgrej.
För mig och Nick var det väldigt upprepande.
Så om nån var ringledaren
var det jag och han
för vi gjorde det lika mycket.
Han och jag var båda
lika aggressiva och lika passiva.
TILL SALU
Innan jag åkte in i fängelse bodde jag med min mamma i en lägenhet
för hon la så mycket pengar
på advokater och allt. Så vi skar ner på allt.
Jag letade efter nåt i mitt rum,
och då hittade jag en påse
med några Xanor i.
Än idag
vet jag inte om det är sanning eller lögn,
men jag tog en och spolade ner resten i toaletten.
Jag tänkte: "Nu räcker det. Du köper aldrig Xanor igen."
När jag lämnade över mig själv till statligt fängelse,
åkte vi till vaktporten
där det var
en typisk scen av en fängelseingång
med ståltråd uppe på staketet,
och vakten tittade på mig och sa:
"Välkommen till fängelset."
Då var min farmor på äldreboende
för när min pappa fick rådet att åka till Korea, och han åkte,
kunde ingen ta hand om henne.
Sent på kvällen tog en kriminalvårdare med mig till kontoret
och sa: "Sitt ner.
Jag har ett brev till dig. Jag har läst det."
Min farmor gick bort
när min pappa var i Korea och jag var i fängelse.
När pappa kom till begravningen, hälsade han på mig
och sa: "Min mamma dog ensam på grund av dig."
Jag sa: "Jag vet."
Han bara sa till mig:
"Det kan ta lång tid för mig att förlåta dig."
Jag sa: "Okej."
Men han kom och besökte mig, och behandlade mig som sin dotter.
När du var i fängelse
blev det som ett straff för mig också.
Ja.
Jag visste inte hur jag skulle forma ditt liv
som pappa, för du var för bortskämd.
I Las Vegas, varför lyssnade du inte på...
När jag sa nej?
När jag skrek nej.
Jag bara sa: "Nej!"
Du måste få nåt budskap från det uttrycket.
Jag ignorerade det nog med avsikt.
För du hade inte plats för du var självcentrerad...
-Ja. -...med din vän.
Låt mig fråga en sak.
Från den tjejen i Las Vegas till nu, tycker du att jag
har utvecklats?
Jag vet inte.
Du ser lite annorlunda ut fysiskt.
Även om du klarar dig bra, men kärlek, lycka...
Du måste utveckla din egen definition nu.
Trettio dagar i fängelse för vårdslös körning.
Trettio dagar i fängelse för det första rattfyllerifallet,
och 30 dagar för det andra rattfyllerifallet.
Det är 90 dagar i fängelse.
Övervakningsfilmen från smyckesbutiken
där Lindsay ska ha snattat ett halsband för 2 500 dollar.
Realitystjärnan Alexis Neiers
fängslades för sin roll i Bling Ring-rånen,
och påstår att hon hörde Lohan gråta i cellen bredvid.
Berömmelse är ofta flyktig.
Kändisar. De är bara människor,
och de är lika lyckliga och olyckliga som alla andra, ibland mer.
När jag växte upp ville jag bli känd.
En anledning till min skolgång i LA
var för att The Hills sändes.
Att bo här var som Mekka.
Jag kunde äntligen gå till alla platser som alla pratade om.
Sen när jag kom hit och insåg att
även när man är här, är det bara ett konstant...
Ingen är nånsin nöjd.
Jag växte upp i LA, men jag är inte...
Jag är inte kändiskåt.
Lyssna.
Snoop Dogg spelade in Gin and Juice nära mig,
fick jag hans autograf? Helt klart.
Annars är jag ingen autografjägare.
Inte jag. Jag vill inte ta en bild med en kändis.
Det finns folk som faktiskt inte bryr sig
att det finns kameror överallt.
Jag är inte en av dem.
-Vill du vara känd? -Visst.
DE BRÖT SIG IN HOS MIG FÖRST
INGEN RÄTTVISA, MEN STORYN SKA HÖRAS
Min familj har ännu inte fått rättvisa.
Polisen fick oss att tro
att oavsett hur vi gjorde, skulle inget hända.
Det fanns inget vi kunde göra åt det.
Corvette, Corvette
Det är det inte.
Corvette, Corvette
Jag kände att jag skulle dra fördel av det.
JAG LÄR MINA KUSINER DANSEN
Corvette, Corvette Hoppa bland...
Det går i vågor
för ibland känner jag att om jag vill bli igenkänd
vill jag inte att det är ett professionellt offer.
Men samtidigt kan resultatet bli en välsignelse
om jag styrde det ditåt.
Jag har varken bensin eller vänner.
Omkring mars 2020
ville jag expandera min närvaro på sociala medier.
Mina videor fick få visningar.
Jag insåg att jag hade alla skärmdumpar
från när Nick skrev till mig, och alla bevis som jag la
ut på Facebook tidigare,
som jag kunde sätta ihop och posta på YouTube,
så såg förhoppningsvis fler det.
Jag berättade allt.
...kom ut från mina föräldrars rum, sprang ut:
"Vem har dött? Vad är det?"
Allt jag hör är: "Var är pengarna?"
Det spred sig, fick fler visningar, och då...
Här är Eden Hilton.
Eden har en galen storytid på hans kanal
om Bling Ring. Ni borde kolla.
Det är hans story på hans kanal.
De umgicks...
Fler personer tog kontakt.
Det återöppnade fallet för mig på ett annat sätt
än vad jag hade känt förut.
Jag slutar inte förrän jag får rättvisa.
Annars pratar jag om det för alltid.
Jag är inte arg på Nick längre,
och vi pratade nyligen.
Jag vill inte förstöra hans liv.
Jag skulle aldrig släppa in honom hos mig, men jag skulle kanske
äta sushi med honom eller nåt, bara prata personligen.
Allt jag egentligen ville,
mer än att få tillbaka pengarna eller ökändhet,
var att Nick och Rachel skulle be om ursäkt.
Folk sårades.
Inte fysiskt, men känslomässigt. Det är ännu värre.
Det är riktigt stressigt att prata om det förflutna,
för det är så långt från var jag är idag.
-Det är faktiskt störande. -Vad stör dig?
Jag tror att jag var en sociopat.
Jag brydde mig inte om nån eller nåt.
Mitt första stolta ögonblick kom på brandläger.
Det finns bara 86 kvinnliga intagna i hela landet
som jobbar på Malibu Conservation Camp 13.
Det är ett program för California Department of Corrections
och LA County Fire,
utformat för att rehabilitera intagna.
Vi jobbade med LA:s brandkår
och var en del av en gemenskap.
Genom brandlägret fann jag mig själv
och jag var omgiven av kvinnor som ville bli bättre,
och göra förändringar i sina liv.
Alla stärkte varandra.
Det var ett perfekt sista stopp.
Veckan före jag kom ut,
är en tradition i fängelset
att man skickar vidare sin lycka till de som
tog hand om dig när du var där.
Jag tog allt som var i mitt skåp,
jag gav all mat till mina vänner och mina hudvårdsgrejer.
Jag gav bort allt.
Sen sa de: "Lee, till kontoret."
Det betyder att man ska ut.
När det händer
radar alla upp sig vid stängslet
där de kan se en gå.
Jag minns att alla tjejerna hejade, och de var så glada för min skull.
De sa: "Lev ditt bästa liv." "Hoppas vi inte ses här igen."
"Om jag ser dig, spöar jag dig."
"Du är död om du kommer tillbaka."
Jag sa: "Herregud, sluta."
Min mamma och styvpappa hade "Välkommen hem"-ballonger.
Min mamma sa: "Kom och titta på ditt rum."
Jag sa: "Det är så gulligt." Det var tomt.
Men det fanns en madrass på golvet och jag hade min låda från fängelset.
Jag minns den känslan.
Det här är allt jag behöver. Inget annat.
-Hej. Välkommen. -Tack.
-Jag gillar färgen. -Ja.
-Den är vacker. -Senapsgul.
Jag har försökt få nya vänner,
men jag har haft trauma med vänner.
När jag ser tillbaka till när jag och Nick var vänner,
föll vår relation sönder från första dagen.
Han är farlig.
Det jag ska säga är väldigt extremt.
Men det är min sanning.
Jag känner att jag var ett av hans offer.
Jag känner att han...
Jag var en perfekt person som han bara kunde
sätta sina klor i och...
Det finns en scen i den där filmen
som jag aldrig kan glömma.
-Jag älskar din tröja. -Tack.
När min karaktär gick in i skolan,
det är slowmotion, och vinden blåser i hennes hår.
Nicks karaktär berättar över den scenen
och han säger...
Jag älskade henne nästan som en syster. Det gjorde det så svårt.
"Jag älskade henne som en syster,
och om jag kunde göra om det, skulle jag inte ha sårat henne."
När jag såg det,
visste jag att det var ett meddelande till mig från honom.
Men jag släpper aldrig in honom i mitt liv igen, oavsett vad.
Har ni inte fått tillräckligt nu?
Ursäkta mig.
Kanske då, när alla pratade
i media, litade jag inte på mig själv för jag visste inte vad som var...
Jag hade ingen färdig story, inte nu heller.
Det finns många hål i min story.
Tror du att du ljuger ibland,
-av misstag eller omedvetet? -Ja, det gör jag.
Jag kommer på mig själv ibland, och det är så dumma lögner.
Alla medlemmar i gänget,
varenda en har sin egen sanning.
Sin egen.
Är det olagligt?
Alexis.
Det är ett fotspår i tiden. Det finns där för alltid.
Men nu börjar jag få veta vem jag verkligen är.
Det tror jag i alla fall.
Undertexter: Jonna Persson