Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SAMETTIPUPU
Koristeet tekevät joulukuusesta oikein kauniin.
Viitatkaa, jos haluatte apua leikkaamisessa.
Hienosti sujuu.
Nyt kun olet muuttamassa pois, William,
niin esittelehän muille koristeesi.
Rohkeasti.
Tulehan. - Mene vaan.
Oikein hyvä.
Saat ripustaa koristeen kuuseen ensimmäisenä.
Tulkaa kaikki.
"Miksi pikku lumiukkoa moitittiin, kun se tonki porkkanasäkkiä?"
No, miksi?
"Koska se kaivoi nenäänsä."
William.
Onnea uuteen kotiin. Sinua tulee ikävä.
Uusi huoneesi on todella iso.
Ja olohuoneessa on hyvin tilaa oikein kunnon joulukuuselle.
Siellä on lastenkamari leluillesi. Ja puutarha on hieno.
Siellä on niittyjä ja metsikköäkin.
Pian pääset tutustumaan luokkatovereihin ja opettajaasi.
Opettaja on oikein mukava.
Ja muut lapset ilahtuvat varmaan kovasti, kun saavat uuden ystävän.
Päivää.
No, aikooko nuorimies auttaa kantamaan?
Iltapäivää, William. - Momo!
Kallista. Varo ovenkarmia.
Hei, Mary. - Tervetuloa.
Annetaan vanhempiesi asettua taloksi. Sinä voit tutkia paikkoja.
Talo on tosi iso. - Eikö olekin jännää? Paljon tutkittavaa.
Me molemmat pelaamme. Tai no, minä lähinnä yritän.
Mennäänkö tekemään lumiukko? - Joskus toiste, kulta.
Lapset tekivät. Tämä on ihanaa aikaa.
Caroline, sanoitko viettäväsi joulun äitisi kanssa?
Olen William. Leikitäänkö yhdessä?
Olen William. Voidaanko leikkiä?
"Hei, William. Sinua tulee kova ikävä.
Toivottavasti viihdyt uudessa kodissa.
Terveisin Mary, Arthur, Bonnie,
Paul, Lizzie, Jane, Alice, John."
Nyt nukkumaan. Huomenna on jännittävä päivä.
Jee!
Hyvää joulua.
Hyvää joulua, Momo. Annoit luvan nousta seitsemältä.
Odotin tosi kauan. - Seitsemältäkö? Kellohan löi kuudesti.
Lyöntejä oli seitsemän!
Mennään sitten katsomaan, onko joulupukki käynyt.
Kenelle tämä lahja mahtaa olla?
Hyvää joulua, kulta.
Hei, Pupu.
Pupu.
Me selvittiin.
Hyvä!
Hyvää joulua. - Kiitos.
Eipä juuri.
Jos ette aio muuttaa...
Tulehan nyt. Omaan sänkyyn.
Sano terveisiä perheelle.
Selvä.
Hyvää joulua.
Hyvää iltaa ja hyvää joulua.
Tervetuloa lastenkamariin. Olen Puuhevonen. Kuka sinä olet?
Olen... Olen kai kani.
Kuka siellä on, Puuhevonen? - Uusi lelu. Kaniini, nähtävästi.
Auta. - Sillä lailla.
Tule. - Näyttäkää.
Kas noin.
Eipä ole hääppöinen. Kerrohan, kani. Oletko edes oikea?
Kuinka niin?
Minä olen metallia kuten oikeat autot.
Ja näetkö mustat pyörylät sivuillani?
Oikeillakin autoilla on tällaiset. Ne tunnetaan nimellä "renkaat".
Renkaat.
Ja katsopa tätä. Leijona, vedä minut käyntiin.
Minulla on oikea, toimiva moottori.
Kun Poika vain vetää minut käyntiin, suhahtelen minne tahansa.
Kova vauhti.
Varovasti. - Varo!
Pois alta!
Läheltä piti. Leijona on tietenkin myös oikea.
Niin olen! Katso jalkojani.
Niissä on nivelet, joten voin väijyä kuin kissa ja yllättää saaliin.
Minä olen oikea kuningas.
Katso asuni loistokkuutta. Kruunusta puhumattakaan.
Jalokivet ovat aitoja smaragdeja ja...
Ne on tehty puusta.
Lastenkamarin kuninkaalle ei puhuta tuolla tavalla!
Vaadin, että kumarrat minulle, mokoma kaakki.
Tai älä. Kuninkaan käskystä Puuhevosen ei tarvitse kumartaa.
Suo anteeksi. Innostun toisinaan liikaa.
Se johtuu asustani. Se on niin loistokas.
Mitä sanotte uudesta lelusta? - En pidä siitä.
Jos tuo niin sanottu kani pääsee lelulaatikkoon,
se saattaa valikoitua unileluksi.
Mikä on unilelu?
Yleensä Pojalle valitaan iltaisin lelu, jonka kanssa hän nukkuu.
Missä Poika on? Milloin hän palaa? - Älä kysele.
On tehtävä päätös.
Tuolla lelulla ei ole liikkuvia osia eikä niveliä.
Ehdotan, että pysymme siitä erossa ja karkotamme sen nurkkaan.
Antakaa sen olla. - Kannatan!
Kuin myös. - Asia selvä.
Painu tuonne kauimpaan nurkkaan, josta sinua ei nähdä.
Kauemmas!
On tämäkin. Kun minut tehtiin, oli vielä säännöt.
Lelut kunnioittivat parempiaan. - Häpeällistä.
Voinko palata alakertaan? - Ei enää.
On jo korkea aika mennä nukkumaan.
Ei väsytä. - Nukuit äsken sikeästi.
Mutta kun on joulu. - Voisitko tuoda vettä? Ja unilelun.
Puuhevonen, mikä on "oikea"? Onko se sellainen, jonka osat liikkuvat...
Älä välitä muiden jutuista. Ei se riipu siitä, miten lelu on tehty.
Joskus se vain tapahtuu.
Kun lapsi rakastaa lelua oikein pitkän aikaa,
ei vain leikin aikana, vaan rakastaa todella, lelusta tulee oikea.
Se on mielikuvituksen taikaa.
Sattuuko se?
Voi se sattuakin, sillä rakkaat lelut kuluvat kulkiessaan mukana seikkailuilla.
Mutta kuluminen on sen arvoista.
Lapsen rakkaus on aitoa ja pohjatonta.
Sen ihanampaa tunnetta ei kai olekaan.
Olisi kyllä mukavaa tulla oikeaksi.
Jos Poika rakastaa sinua, niin käy.
Joku tulee. - Piiloon!
On aika!
Kuka tietää.
Väistä vähän. - Älä työnnä! Anna tilaa.
Mikä lelu? - Pupu!
Siinä.
Nuku hyvin.
Hyvää yötä.
Hei, Pupu. Leikitäänkö jotain?
Tarvitsen taitavan tunnelinkaivajan,
ja koska olet kani, olet varmaan paras siihen työhön.
Sitten aloitetaan.
Pupu, olet paras näkemäni kaivaja.
Me ollaan kai jo miljoonassa kilometrissä.
Täytyy varoa.
Maa on kuivaa, ja tunneli saattaa romahtaa.
Me kanit tiedämme nämä asiat.
Laskelmieni mukaan olemme puolivälissä.
Mihin menemme? - Chisupiin, jossa asuin ennen.
Kaverini ovat siellä.
Täällä niitä ei ole yhtään.
Minä olen.
Totta. Olet uusi ystäväni, ja siis paras ystävä myös.
Oho. En ole ennen ollut kenenkään paras ystävä.
Olemme tosi nopeita. Pääsemme perille pian.
Löysin jotain.
Se on aarrekartta!
Mitä nyt?
Tunneli! Se romahtaa.
Lähdetään äkkiä pois täältä! Pidä kiinni.
Emme ehdi! - Ehdimme! Olemme jo melkein ulkona.
Me selvittiin. Turvassa ollaan.
Olemme parhaat ystävät, joten meidän pitää etsiä aarre. Yhdessä.
Lapset, saatte tänään uuden koulutoverin.
William.
Tule tänne eteen.
No niin.
Tässä on toverinne William. - Hei, William.
Tahtoisitko kertoa muille hiukan itsestäsi?
Ei hätää, mene vain istumaan.
Viime viikolla pohdimme yhdessä syksyä. Muistatteko vielä, mitä syksyllä tapahtuu?
Hei. Asutko meidän naapurissa?
Tahtoisitko leikkiä?
Tule, Lucy. Leikitään.
Äkkiä linnaan! Laskusilta on alhaalla. Aarre on kai valtaistuinsalissa.
William! Ruoka-aika.
Otatko lisää? En minäkään.
Mutta vaikka olisin ihan täynnä, Momo pakottaa ottamaan kaksi haukkua.
Kuule. Tiedän, miten löydämme aarteen.
Taialla nimittäin. George sanoo, että ulkona on keijuja.
Jos tahtoo nähdä keijun, sille pitää rakentaa koti.
Momo.
Me syötiin jo. Saammeko leikkiä? - Vielä kaksi haukkua.
Kunnollisia.
No niin. Keijun koti on nyt valmis. Seuraavaksi lausutaan keijuloru.
Keijut leijuu, kohoaa ilmaan.
Luoksemme tulkaa, alle taivaan.
Kuulkaa Williamin ja Pupun sanat: abrakadabrakaduu,
taikaa tarvitaan, siis esiin nyt tuu!
Ja kun emme aavistakaan,
taikakeiju ilmestyy ja auttaa löytämään aarteen.
Hyvää yötä, Momo.
Voi pupuparkaa. Vien sen ommeltavaksi.
Ei! Ei Pupua saa viedä mihinkään.
No johan nyt. Ei sitten. Halusin vain korjata sen.
Sehän on pelkkä lelu. - Ei se ole lelu, vaan oikea.
Selvä. Jos niin sanot.
Nuku nyt.
Poikako? - Niin.
Siis sanoi, että olet oikea? - Niin.
Sinäkö? - Niin.
Onko olosi erilainen?
En tiedä. Ei taida olla.
Näytät samalta kuin ennenkin. Lelulta.
Tekin olette leluja ja silti oikeita.
Emme nyt ihan oikeasti. - Se on mielikuvitusleikkiä.
Ja me sentään muistutamme jonkin verran todellisia esikuviamme.
Leijonalla on harja. Kuninkaalla kruunu.
Sinä sen sijaan olet rähjäinen.
Olet revennyt.
Ja ikävä sanoa, mutta sinusta pilkottaa täytettä.
Se on täynnä... Tavaton! Mitä tuo oikein on?
Pöyristyttävää. Jokaisella lelulla pitäisi olla asianmukaiset sisukset.
Ethän sinä voi olla oikea! Tuossa kunnossa.
Riittää. Mitä te edes tiedätte oikeana olemisesta?
Poika kyllä tietää.
Jos hän sanoo, että Kani on oikea, niin silloin se on.
Joku tulee.
Pupu, keijuloru ei toiminut, mutta enää emme voi odottaa.
Meidän täytyy löytää aarre ennen muita.
Se on varmaan lumotussa metsässä.
Näin liikettä, Pupu. Näin ihan varmasti jotain.
Ei! - Ei se minusta niin iso ongelma ole.
Mikä tuo on?
Mutta kun hän on aina yksin. Kyllä se on ongelma.
Opettajatkin ovat asiasta huolissaan.
Hän löytää ystäviä aikanaan. - Milloin? On mennyt jo monta kuukautta.
Hän viihtyy pupunsa kanssa. - Lapsi tarvitsee oikeita ystäviä!
Millaista aarretta me etsimme? Kultaako? Vai koruja?
Vaiko suklaata?
Ei se taida olla mikään niistä.
En tiedä, mikä se on, mutta huomaamme sen kyllä.
Pitää olla hiljaa. Metsässä on vaarallisia eläimiä.
Me kanit viestimme kehoillamme.
Kun me vaikkapa aistimme vaaran, me tömistämme. Näin.
Teemme myös näin.
Mitä se tarkoittaa? - Se on tervehdys. Ja lisäksi hyvästi.
Ai tervehdys ja hyvästi?
Niin, sillä kun sanoo jollekin hyvästi, tervehtii jotain toista.
Loppuminen on aina jonkin uuden alku.
Opetit tuon äsken. Se tarkoittaa, että vaara...
Pakoon!
Jätä minut! Jatka yksin. - Enkä!
Voi ei! Umpikuja.
Pidä kiinni!
Se oli ihmeellistä! Uskomaton suoritus.
Me teimme sen! - Sinä teit sen.
Onko kaikki hyvin? - On.
William!
Oletko kunnossa?
Katso.
Kuka sinä olet? - Mikä sinä olet?
Olen kani. Kuten tekin.
Et näytä kanilta. Näytät lelulta.
Olin lelukani, mutta nyt olen oikea.
Lapselle rakas lelu herää henkiin.
Sellaista on mielikuvituksen taika.
Osaatko liikkua? - No, en oikeastaan.
Entä pomppia?
Siltä puuttuu kunnon jalat.
Miten voit olla oikea, jos et osaa pomppia?
En tiedä.
Sanoit, että lelun herättää lapsen rakkaus.
Miten voit olla varma, että lapsi todella rakastaa sinua?
Sanoiko se niin?
Hän sanoi, että olen oikea.
Ja luulin...
Jos olet rakastettu, niin miksi unohduit tänne yksin?
No niin. Pian tulee pimeä.
Palataan pesäkoloon. - Onnea matkaan.
Kaikkea hyvää, lelukani.
Ressukka.
Mitä sinä täällä teet?
Tulehan. Takaisin kotiin.
Missä olit, kani?
Poika jätti minut ulos.
Näin oikeita kaneja. Ne sanoivat, että olen yhä pelkkä lelu.
Taitavat olla oikeassa.
En kai olekaan Pojalle rakas. Ja siksi en ole vieläkään oikea.
Poika on hyvin sairas.
Mitä? Miten niin? - Kuumeessa. Vuodepotilaana.
Lääkäri ja pojan äiti puhuivat siitä eilen.
Poika tulee kyllä kuntoon, eikö niin? Hän paranee.
Pojan enokin sairastui vuosia sitten. Hänelle oli käydä huonosti.
Usein käykin.
On toinenkin asia.
Kaikki, mihin Pojan eno oli sairaana koskenut, poltettiin.
Lääkäri määräsi. Niin estetään taudin tarttuminen muihin.
Joten pysy piilossa, kun Pojalle tänään haetaan unilelu.
Sillä jos sinut valitaan, olet mennyttä.
Ymmärrätkö?
Tuolla lääkäri on.
Kiitos paljon.
Sanon tämän suoraan.
Tilanne on vakava.
Paraneeko hän?
Valitettavasti en osaa sanoa.
Yöstä tulee vaikea. Hän tarvitsee tukeanne.
Käyn hakemassa unilelun.
Hän tulee. Piiloon. - Pois täältä.
Hän tulee.
Kani, mene piiloon.
Jos päädyt unileluksi, joudut myöhemmin nuotioon.
Yhteisillä retkillämme Poika ei koskaan hylännyt minua.
Minäkään en hylkää häntä.
Yritä nyt toimia järkevästi. Tämä on sinun loppusi.
Sanoit itsekin, että Poika jätti sinut ulos.
Ehkä et ollutkaan hänelle rakas.
Niin saattaa olla, mutta hän on minulle.
Toin lempilelusi.
Sinäkö siinä, Pupu?
Kyllä.
Pelottaa. - Tiedän.
Niin minuakin.
Tahtoisin olla urheampi. Toivon sitä kovasti.
Sinähän olet urhea.
Kaikilla seikkailuillamme olet aina se, joka pelastaa päivän.
Ja autat minua.
Ei sinun tarvitse olla toisenlainen. Ole juuri tuollainen kuin olet.
Olenko tosiaan urhea? - Urhein kaikista.
Äiti ja isä sanoivat, että voimme mennä rannalle, kun paranen.
Siitä tulee hauskaa. - Mehän voimme löytää aarteen sieltä.
Se on ehkä haudattu hiekkaan.
Ei sitä tarvitse löytää.
Aarrehan on jo tässä.
Rakastan sinua, Pupu.
Ja minä sinua.
Avataan talon kaikki ikkunat. Tulee raitista ilmaa.
Ajattelin valmistaa hänelle keittolounaan. - Se käy mainiosti.
Kaikki, mihin William koski sairaana, täytyy polttaa. Tauti ei saa levitä.
Lakanat, yöpuku, lelut ja sen sellainen.
Hyvä, että olet tänään töissä. Nämä täytyy polttaa.
Hoidan asian.
Haen tulitikut.
Hienoa, että poika tokenee.
Kohta hän on taas kujeilemassa. - Se on oikein.
Rupean nyt sytyttelemään. - Kiitos.
Onpa vilpoisaa.
Ei!
Yritä rauhoittua, poikakulta. - Olen rauhallinen! Missä se on?
Hän etsii lelukaniaan.
William.
Se on mennyt. - Miten niin? Mihin?
Se oli jo kovin vanha ja kulunut. Se piti heittää pois.
Ei niin saa tehdä!
Jos olet kiltisti, saat ehkä uuden lelun joululahjaksi.
En halua uutta. Haluan Pupun takaisin!
Mikä päivä on?
Hyvänen aika. On jo talvi. Nukuin liian pitkään.
Kuka sinä olet?
Lastenkamarin keiju. Huolehdin mielikuvitustaiasta ynnä muusta.
Tehtäväni on katsoa tarpeettomien lelujen perään.
Pois heitettyjen.
Miksi itket?
Surettaa, koska Poikaa tulee ikävä.
Emme enää koskaan leiki yhdessä.
Luulin, että Poika rakasti minua ja muuttuisin oikeaksi.
Olin kai väärässä.
Kyllä hän rakasti sinua.
Niin paljon kuin vain voi toista rakastaa.
Miksi en sitten muuttunut oikeaksi?
Ei se tapahdu toisen rakkauden kautta,
vaan silloin, kun itse osoittaa rakkautta ja lempeyttä.
Kuten sinä teit eilen.
Olenko nyt oikea?
Miksei minulla sitten ole turkkia ja kunnon jalkoja?
Enkä voi pomppia.
Voi tavaton. Te lelut olette joskus kyllä hupsuja.
Se, onko oikea, ei riipu ulkonäöstä, vaan siitä, mitä kantaa sydämessään.
Rakastit Poikaa, ja hän rakasti sinua.
Senhän näkee sinusta. Olet nuhjuiseksi rakastettu.
Joidenkin lelujen mielestä olen ruma.
Sitten ne eivät ymmärrä kauneutta.
Nyt on aika palkita sinut. Olet ollut hyvä lelu.
Huomenta. Kello on jo kahdeksan.
Odotin sinua alakertaan heti seitsemältä.
No niin. Nyt vähän hymyä.
Nyt on joulu. Jouluna hymyillään. Se on sääntö.
Sillä lailla.
Mennään.
Painava. Mitähän tässä on?
Voisit pukea ulkovaatteet ja viedä sen ulos. Lennätä sitä.
Hei, Pupu.
Hyvästi, Pupu.
Kiitos.
Hei, minä olen William. Voidaanko leikkiä?
PERUSTUU MARGERY WILLIAMSIN KIRJAAN, JONKA KUVITTI WILLIAM NICHOLSON
Suomennos: Heidi Mäki
Tekstitystuotanto: DUBBING BROTHERS