Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ПЛЮШЕВИЙ КРОЛИК
Ваші роботи прикрасять різдвяну ялинку.
Якщо буде потрібна допомога – підніміть руку.
Усі молодці.
Вільяме, сьогодні ти з нами останній день,
тому прошу: підійди й покажи всім, що ти зробив.
Не соромся.
Підійди сюди.
Іди.
Молодець, Вільяме.
Думаю, що ти перший маєш повісити свою прикрасу на ялинку.
Тепер підходьте всі.
«Чому сніговичка насварили, коли він копирсався в мішку моркви?»
Я не знаю. Чому?
Бо він пхав туди носа.
Вільяме.
Удачі в новому домі.
Ми скучатимемо.
Вільяме, твоя нова кімната величезна.
А у вітальні достатньо місця
для великої ялинки.
Для іграшок буде ігрова кімната.
А сад там просто чудовий.
Там є поля й ліси.
Чекаєш на знайомство з новим класом та вчителями?
У тебе дуже мила вчителька.
Усі дівчатка й хлопці точно будуть раді новому другові.
Сер.
Допоможеш нам переносити коробки, юначе?
Добрий день, Вільяме.
Момо!
Нахили. Обережно, сходинка.
Вітаю, Мері.
Добрий день вам.
Хай батьки влаштовуються,
а ти поки оглянеш будинок.
Він такий великий, Момо.
Це ж прекрасно?
Багато простору для пригод.
- Ми обоє граємо. - Справді?
Ну, я намагаюся.
Готує вечерю на 18 людей.
Хочеш вийти й зліпити сніговика?
Не зараз, сонечко.
Це зробили діти. Люблю цю пору року.
- Прошу. - Керолін,
ви будете на Різдво з матір'ю?
Так.
Я Вільям. Давайте гратися разом.
Мене звати Вільям. Пограймося?
«Дорогий Вільяме, ми дуже скучатимемо.
Бажаємо тобі всього найкращого в новому домі.
Любимо тебе. Мері, Артур, Бонні,
Пол, Ліззі, Джейн, Еліс, Джон».
Вимикай уже світло, Вільяме. Завтра важливий день.
Так!
Веселого Різдва.
Веселого Різдва, Момо. Ти сказала, я можу встати о сьомій.
Я так довго чекав!
А зараз точно сьома?
Я чула шість ударів.
Я нарахував сім, Момо. Чесно!
Якщо так, глянемо, чи приходив святий Миколай.
Так!
Цікаво, для кого цей подарунок.
Веселого Різдва, синку.
Привіт, Кролику.
Кролик.
Нам це вдалося, Кролику.
Так.
- З Різдвом! - Усе добре?
- З Різдвом. Дякую, вікарію. - З Різдвом.
Майже ні.
Якщо не треба рухатися...
Ходімо, малий.
Час лягати спати.
Що...
Добре.
Веселого Різдва, мила.
Добрий вечір і веселого Різдва.
Ласкаво просимо в ігрову кімнату.
Я Мудра кобила.
А ти хто?
Я... Я, либонь, кролик.
Хто там, Мудра кобило?
Це нова іграшка. Схоже, кролик.
Отак.
Дай глянути.
Отак.
Нічого особливого.
Скажи, Кролику,
ти взагалі справжній?
Про що це ти?
Я зроблена з металу, як справжня машина.
Бачиш маленькі чорні диски в мене з боків?
- Вони є в справжніх машин. - О, так.
У нас їх називають колесами.
Колеса.
Є ще дещо важливе...
Леве, заведи мене.
У мене справжній двигун.
Хлопчику лише треба мене завести – і я помчу!
Як швидко.
- Обережно! - Бережись!
З дороги!
Ледь не наїхала.
Лев теж справжній.
Так! Глянь на мої ноги.
Вони з шарнірами, як у справжніх левів, тому я можу стрибати, як кіт,
і підкрадатися до здобичі.
А я – справжній король.
Гляньте на моє розкішне вбрання... й блискучу корону.
Ці камені – справжні смарагди й рубіни...
Вони дерев'яні.
Як ти смієш так говорити з королем ігрової кімнати?
Вимагаю, щоб ти мені вклонилася, стара порохнява звірюко.
Чи не вклоняйся.
Постановляю: Мудра кобила не мусить вклонятися.
Прости, Мудра кобило. Іноді я надто захоплююся.
Усе через цей одяг.
Він надто шикарний.
Що ви думаєте про нову іграшку?
Мені вона не подобається.
Якщо ми дозволимо цьому так званому кролю спати в ящику для іграшок,
є ризик, що його оберуть іграшкою для сну.
А що таке «іграшка для сну»?
Зазвичай увечері
для Хлопчика обирають якусь іграшку, яку він бере в ліжко.
А де Хлопчик? Коли він повернеться?
Досить питань!
Нам треба вирішити.
У нього нема рухомих частин чи суглобів.
Пропоную з ним не спілкуватися...
й вигнати в дальній куток ігрової кімнати.
- Годі. Хай собі буде. - Підтримую!
Згоден.
Що ж...
Іди в дальній куток, де тебе ніхто не побачить.
Далі!
Це просто...
Коли я сюди потрапив, була якась система.
Іграшки шанували кращих.
Це обурливо.
- Можна зійти вниз? - Ну що ти.
Лягай спати. У тебе був довгий день.
Я не стомився.
Ти ж щойно засинав.
Але сьогодні Різдво.
Принеси йому води, милий. Й іграшку для сну.
Мудра кобило, що таке «справжній»?
Це такий, у якого є рухомі частини чи...
Не слухай інших, Кролику.
Справжній – це не про те, з чого ти складаєшся,
а про те, що з тобою стається.
Коли тебе довго-довго любить дитина –
не просто грається,
а справді любить – ти стаєш справжнім.
Так працює магія уяви.
А це боляче?
Мабуть, трохи, бо люблені іграшки
зношуються від усіх пережитих пригод.
Та повір: це того варте.
Коли діти тебе люблять, вони люблять усім серцем.
Якщо і є красивіше почуття, мені воно невідоме.
Я хочу колись стати справжнім.
Якщо Хлопчик тебе любитиме – станеш.
Хтось іде.
Обережно!
Пора!
Хтозна.
- Швидше. - Вона мене штовхає.
Відсунься.
Яку іграшку?
Кролика!
Чудово.
Солодких снів.
Добраніч.
Привіт, Кролику.
Хочеш зі мною гратися?
Чудово. Мені потрібен майстер копання тунелів.
А ти ж кролик. Хто впорається краще за тебе?
То чого ми чекаємо?
Ого.
Кролику, я не бачив кращих за тебе землекопів.
Ми, певно, заглибилися вже на мільйони кілометрів.
Будьмо обережні.
Земля суха, й тунель може обвалитися щомиті.
Ми, кролі, про таке знаємо.
За моїми розрахунками, ми пройшли половину шляху.
А куди ми прямуємо?
У Чісап.
Туди, де я жив раніше.
Там усі мої друзі.
Тут у мене нема друзів.
У тебе є я.
Твоя правда.
Ти – мій новий друг. Отже, й найкращий.
Ого. Я ще не був чиїмось найкращим другом.
Глянь, як ми швидко капаємо.
Я щось знайшов.
Мапа скарбів!
Ого.
Що це?
Тунель!
Завалюється!
Швидше, Кролику. Треба вибратися.
Тримайся за мене.
- Ми не встигнемо! - Устигнемо. Ми майже добігли.
Ми вибігли, Кролику.
Ми в безпеці.
Тепер ми найкращі друзі
й повинні разом вирушити на пошуки скарбів.
Класе, я хочу декого вам представити.
Вільяме. Вийди сюди, будь ласка.
Виходь.
Класе, привітайтеся з Вільямом.
Вітаємо, Вільяме.
Вільяме, розповіси трохи про себе?
Усе добре, Вільяме. Сідай.
Минулого тижня ми говорили про осінь.
Хтось пам'ятає, що діється восени?
Привіт.
Ти наш новий сусід?
Хочеш погратися з нами?
Ну його, Люсі. Ходімо гратися.
Скоріше! Штурмуймо замок, поки міст опущений.
Думаю, скарби в тронній залі.
Вільяме, ланч готовий.
Ще салату?
Я теж наївся.
Та хоч скільки я їм, Момо завжди змушує мене з'їсти ще два шматки.
Слухай, у мене є мапа, яка вкаже, де шукати скарб.
Нам потрібна магія.
Джордж каже, що там живуть феї.
Якщо хочеш побачити фею, треба збудувати для неї будиночок.
Момо.
Ми з Кроликом доїли. Можна йти гратися?
Ще два кусні.
Добре кусай.
Це готовий будиночок фей.
Тепер треба лише промовити заклинання.
Феї, що пурхають, мерехтять і літають.
Прийдіть у цей сад під синім небом.
Безстрашні Вільям та Кролик кажуть: «Алаказам. Алаказу!
Нам потрібна ваша магія, тож благаємо, прийдіть!»
Коли ми будемо найменше цього чекати,
з'явиться чарівна фея й допоможе нам знайти скарб.
Добраніч, Момо.
Оце так. Що це з кроликом? Заберу його й зашию.
Ні! Не можна, Момо.
Не забирай Кролика.
Ну добре.
Це ж треба.
Хотіла трохи його відремонтувати.
Стільки розмов про іграшку.
Він не іграшка, Момо. Він справжній.
Добре, як скажеш.
Добраніч.
Хлопчик?
Так.
Сказав, що ти справжній?
Так.
- Ти? - Так.
Ти відчуваєш, що щось змінилося?
Не знаю.
Не думаю.
Ти такий самий, як раніше. Видно, що іграшка.
Ви теж іграшки, але кажете, що справжні.
Так. Але ми в це не віримо.
Ми прикидаємося.
І ми принаймні схожі на те, чим повинні бути.
У лева є грива.
- У короля – корона. - О, так.
А глянь на себе.
Ти якийсь облізлий.
- Так. - Порваний.
І – вибач, що кажу – здається, я бачу твою набивку.
Він напханий... Ой, леле! Що ж у тебе всередині?
Я ще не бачив, щоб в іграшки не було шарнірів і механізмів.
Як ти можеш бути справжнім у такому жахливому стані?
Годі.
Що ви всі знаєте про те, як це – бути справжнім?
Хлопчикові видніше.
Якщо він каже, що Кролик справжній, так воно і є.
Хтось іде.
Кролику, заклинання для фей не подіяло,
але не можна більше чекати.
Треба знайти скарб, поки його не знайшли інші.
Думаю, він у зачарованому лісі.
Тут щось ворухнулося.
Клянуся: я бачив.
Ні!
Не думаю, що це велика проблема.
Що там таке?
Він завжди один.
Для нього це некорисно.
І це не лише моя думка.
Учителі теж це помітили.
Щоб завести друзів, потрібен час.
Минуло кілька місяців.
Скільки ще чекати?
Йому добре з Кроликом.
У нього нема справжніх друзів.
А який скарб ми шукаємо?
Золото?
Коштовності?
Шоколадки?
Ні. Думаю, це щось інше.
Поки що не знаю, та як побачимо – зрозуміємо.
Тихо.
У лісі повно небезпечних звірів.
Ми, кролі, спілкуємося без слів.
Наприклад, коли чуємо небезпеку, отак стукаємо ногою.
А ще робимо так.
І що це значить?
Це значить «Привіт!» і «Бувай!»
Привіт і бувай –однаково?
Так. Бо коли ти з чимось прощаєшся, вітаєшся з чимось іншим.
Кожний кінець – це початок чогось нового.
Ти це вже показував. Це означає небезпеку...
Тікай!
Покинь мене. Рятуй своє життя.
Нізащо!
О, ні. Ми в пастці.
Тримайся.
Фантастика.
Не віриться, що тобі вдалося.
- Так! Нам вдалося, Кролику. - Тобі вдалося.
Усе добре?
Добре.
Вільяме!
Як ти?
Глянь.
- Хто ти такий? - Що ти таке?
Я кріль. Як ви.
Ти не схожий на кроля. Ти схожий на іграшку.
Я був іграшковим кроликом, тепер я справжній.
Коли дитина тебе любить, ти стаєш справжнім.
Так працює магія уяви.
Ти можеш ходити?
Певно, ні.
А стрибати?
У нього немає справжніх ніг.
Хіба ти справжній кріль, якщо не стрибаєш?
Я не знаю.
Ти кажеш, коли дитина тебе любить, стаєш справжнім.
Як ти знаєш, що хлопчик тебе любить?
Він так сказав?
Ні. Він сказав, що я справжній.
А я подумав...
Якщо він тебе любить – чому покинув тут?
На холоді?
Ходімо.
Скоро стемніє.
- Повертаймося в кролятник. - Удачі.
Удачі, іграшковий кролику.
Бідолаха.
Як ти тут опинився?
Вертайся на своє місце.
Де ти був, Кролику?
Хлопчик покинув мене надворі.
Справжні кролі сказали, що я все одно – просто іграшка.
Мабуть, вони мають рацію.
Може, Хлопчик мене не любить, і тому я й досі несправжній.
Хлопчик дуже хворий, Кролику.
Що? Як це?
Він у ліжку. Його лихоманить.
Ми чули, як увечері лікар говорив про це з мамою.
Але ж він одужає, так?
Усе буде добре?
У його дядька багато років тому були схожі симптоми.
Він ледве вижив.
Багато хто помирає.
Є ще дещо, Кролику.
Коли дядько одужав,
спалили все, чого він перед цим торкався.
Такий був наказ лікаря.
Так роблять, щоб хвороба не перекинулася на інших.
Тому сховайся, коли ввечері прийдуть по іграшку.
Бо як не сховаєшся і виберуть тебе – тобі кінець.
Зрозумів?
Дивись. Лікар.
- Дякую, що приїхали. - Аякже.
Буду з вами чесний. Він...
Він дуже хворий.
Він одужає?
Вибачте. Поки що неясно.
Це буде важка ніч.
Будьте сильні заради нього.
Я...
Піду принесу йому іграшку.
Іде. Ховаймося.
Сюди!
Вона йде.
Кролику, скоріше.
Якщо вона занесе тебе в ту кімнату, тебе вкинуть у вогнище.
Ми разом пережили стільки пригод, і він ніколи мене не покидав.
І я теж його не покину.
Кролику, отямся.
Ти загинеш.
Ти ж сам сказав: Хлопчик залишив тебе надворі.
Може, він тебе й не любив.
Може, й так. Але я його люблю.
Це твій улюбленець, сонечку.
Це ти, Кролику?
Так, я.
Мені страшно.
Знаю.
Мені теж.
Якби ж я був сміливіший.
Я завжди цього хотів.
Як можна бути ще сміливішим?
У всіх наших пригодах саме ти знаходив вихід.
Ти ніколи мене не кидав.
Не бажай бути інакшим.
Ти й так бездоганний.
Ти справді думаєш, що я сміливий?
Найсміливіший з усіх.
Батьки кажуть, що коли я одужаю, ми поїдемо на море.
Це було б прекрасно.
Може, там ми знайдемо скарб.
Може, його закопали в пісок.
Нам не треба шукати скарб.
Я вже його знайшов.
Я люблю тебе, Кролику.
І я тебе люблю.
Відкрийте всі вікна. Треба провітрити.
Я хочу зварити йому на обід суп, лікарю.
- Можна? - Так, чудово.
Усе, чого торкався Вільям, коли був заразний, треба спалити.
Щоб інші не заразилися.
Простирадла, піжаму, іграшки – все.
Добре, що ти тут, Джордже.
Це треба спалити.
Зараз займуся цим.
Принесу сірники.
Я радий, що Вільяму стало краще.
Упевнена, скоро він ускочить в іншу халепу.
Таке життя.
- Добре. Розведу багаття. - Дякую, Джордже.
Стало холодніше.
Ні! Ні!
Не хвилюйся, сонечко.
Я не хвилююся!
Де він?
Він про кролика.
Хоче знати, де він.
Вільяме.
Кролика вже нема.
Як це? Де він?
Він був старий і потертий, і ми мусили його викинути.
Нащо ви це зробили?
Якщо будеш чемний,
Миколай принесе тобі нову іграшку.
Я не хочу нової. Я хочу свого кролика. Хочу, щоб він повернувся.
Який сьогодні день?
Оце так.
Уже зима?
Здається, я проспала.
Хто ти така?
Я фея ігрової кімнати. Відповідаю за магію уяви й усе таке.
Я дбаю про іграшки, коли вони вже непотрібні,
старі й зношені.
Чому ти плачеш?
Мені сумно, бо я скучатиму за Хлопчиком.
Бо я більше ніколи не гратимуся з ним.
Мені сумно, бо я думав, що стану справжнім, якщо він мене любить.
Та, може, він ніколи мене не любив.
Авжеж любив.
Він любив тебе так, як тільки можливо любити іншого.
То чому я не став справжнім?
Ти не стаєш справжнім, коли змушуєш когось тебе любити.
Ти стаєш справжнім, коли твої дії сповнені безумовної любові й доброти.
Як твої – цієї ночі.
То я тепер справжній?
Якщо я справжній, чому в мене нема густого хутра й довгих ніг?
І я не можу стрибати.
Оце спитав. Звідки у вас, іграшок, ці уявлення?
Справжнім ти стаєш не зовні,
а в серці.
Ти любив Хлопчика, Хлопчик любив тебе.
Ти лише глянь на себе.
Ця зношеність – через любов.
Інші іграшки казали, що я потворний.
Вони не знають, що таке бути красивим.
Я нагороджу тебе за те, що ти був такою хорошою іграшкою.
Вільяме, вже восьма.
Я думала, ти збіжиш униз о першій хвилині на восьму.
Ну. Усміхнися.
Це ж Різдво.
На Різдво треба усміхатися. Такі правила.
Отак.
А тепер – ходімо.
Ого, яке важке. Цікаво, що це?
Може, взуєшся, накинеш пальто й вийдеш з ним надвір?
Глянеш, чи літає.
Привіт, Кролику.
Бувай, Кролику.
Дякую.
Привіт. Мене звати Вільям.
Хочете погратися?
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ МАРДЖЕРІ ВІЛЬЯМС
З ІЛЮСТРАЦІЯМИ ВІЛЬЯМА НІКОЛСОНА
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко