Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
СУМУЮ БЕЗ ТЕБЕ, ВІДЬМО.
Я ТЕЖ СУМУЮ БЕЗ ТЕБЕ.
-Поговоримо пізніше? -Вибач. В мене плани.
ПЛАНИ? ЯКИЙ ТИ ЗАГАДКОВИЙ.
СКОРО ДІЗНАЄШСЯ…
-Ракель Мендоса? -Так.
-Це вам. -Дякую.
Прошу. Гарного дня.
Життя втрачає блиск, якщо тебе немає поруч
Скажи, що відчуваєш те, що відчуваю я
Скажи, що кохаєш мене
Коли кохання піднімає вітрила
Ти мене чуєш?
Хочеш вчитися разом?
ЦЕ ВСЕ?
Доведеться напружити уяву.
Заплющ очі.
Уяви, що я поруч,
що заходжу до твоєї аудиторії.
Але нас ніхто не бачить.
Аресе?
Ти мене чуєш?
Аресе?
КРІЗЬ МОЄ ВІКНО: РОЗДІЛЕНІ МОРЕМ
Деякі критики вважають Сервантеса радикалом.
І зовсім не дарма.
Він критикує політиків. Він критикує…
-ДОБРОГО РАНКУ. -Я НА ПАРІ.
Він навіть створює жіночий персонаж, жінка каже, що «народилася вільною».
МОЖЕ, ПІЗНІШЕ?
Будучи письменником 16-го століття…
В МЕНЕ ЗМІНА В КАФЕ!
…він випередив свій час.
Пані Мендоса.
Якщо тільки ви не пишете Сервантесу, раджу прибрати телефон.
Одну руку тримаємо перед собою, іншу кладемо сюди.
І натискаємо.
Скільки треба зробити натискань перед тим, як робити штучне дихання з рота до рота?
Аресе?
Можете відповісти?
Легко плисти за течією, коли все добре.
Та коли все йде не так,
ти починаєш все ставити під сумнів.
Чому я тут?
ЯК СЕСІЯ?
Чи я той, ким хочу бути?
Чи я того вартий?
НЕЗАДОВІЛЬНО
Чия була ідея вивчати медицину?
Моя? Чи ідея того Ареса, яким я прагнув стати?
НИЗЬКИЙ ЗАРЯД БАТАРЕЇ 1%
Гей, Аресе!
АР3С ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
І я думаю лише про відстань між нами.
Про 2000 кілометрів між мною і Барселоною.
ВІДЬМА МОЖЕШ ГОВОРИТИ?
Між нами.
Я постійно питаю себе,
чи варто продовжувати навчання, або ж я роблю це на автоматі.
Я не знаю.
Я не знаю, що я тут роблю, навіщо приїхав і чи можу продовжувати.
Але я маю тебе побачити.
СУМУЮ БЕЗ ТЕБЕ.
«Література — це завжди експедиція у пошуках правди». Та правда виснажує.
АР3С ЯКІ ПЛАНИ НА САН-ХУАН?
Тому ви всі заслуговуєте на канікули.
Гей! Але зробіть мені послугу. Не забудьте влітку весь матеріал.
Ракель Мендоса, можна тебе на хвилинку?
Звісно.
Шкода, що ти весь рік дивилася в телефон.
Вибачте.
Я б хотіла, аби мої найкращі учні ставали найкращими письменниками.
Але, боюся, це не так.
Твій рукопис «Крізь моє вікно»
дуже вдалий.
Він мене дратує, але він вдалий.
Тримай. Це електронна адреса моєї знайомої видавниці.
Надішли їй свій текст, коли прийдеш додому, гаразд?
А коли зустрінешся з нею, вимкни телефон.
Тобі ніхто не вірить.
Я це зрозуміла, коли мене виставили за двері.
Ти не повіриш.
Ти сказала Аресу, що хочеш відкритих стосунків?
Я так і знала.
Якщо я спалю свій конспект про Данте на Сан-Хуан, до якого кола пекла потраплю?
Ти мені скажи. Ти ж найкращий студент в класі.
Але не найкращий письменник.
-Які плани на Сан-Хуан? -Буду вдома.
Овва. Останнє коло пекла.
Я пообіцяла мамі, що буду з нею, тож я залишуся з нею.
Авжеж.
Скажеш, якщо передумаєш чи придумаєш іншу відмовку.
Побачимося в пеклі!
То ти розповіси, що між вами таке?
Нема чого розповідати, Дані.
Це було як бібліотекарське порно, Ракель.
-Ви фліртували. -Ні.
Ти почервоніла.
Даніело, це просто мій одногрупник. Ось і все.
Він запросив тебе на Сан-Хуан, а не зробив пропозицію.
Але я не хочу йти.
Ти чи стара Ракель, яка божеволіла від свого сусіда-мажора?
-Даніело… -І що ти тільки знайшла в Аресі?
-Хтозна, що він зараз робить. -Я не хочу йти.
Ця Ракель. Я.
Як скажеш.
Але одразу знайти кохання всього життя
і бути лише з цією людиною…
Вибач, але це так собі варіант.
Ти вже кілька місяців витріщаєшся в телефон.
Одне свято Сан-Хуан нікому не зашкодить.
Що ж, Ґреґорі, гарних канікул. Бережи себе.
Привітатися не хочеш?
Йошуа!
Поспішай! Це терміново. Присягаюся. Я вже півгодини тебе шукаю.
-Де твій телефон? -Що таке?
Вгадай, хто тут.
Не знаю. «Спайс Герлз»?
Арес Ідальґо.
Що нам робити?
Те, що й завжди.
-Бути поруч. -Де?
Де завгодно, Даніело. Поруч із Ракель.
Де саме? У мене є люди.
-Ходімо. -Ні.
-Застрибуй вже. -Гаразд.
-Ти ж казала, що це терміново? -Гаразд.
Якщо я зламаю ніготь, ти сплатиш за манікюр.
Кермо впирається мені у вульву.
Це добре чи погано?
Зможу сказати за сотню метрів.
Куди ми їдемо?
У відпустку.
Я працюю в понеділок.
А в мене літнє заняття в Стокгольмі.
То нащо ми їдемо?
Я хотів тебе побачити. Навіть якщо ненадовго.
Я взяв трохи одягу з твого будинку.
Моя мама була вдома?
-Ні. -Як ти туди потрапив?
Я добре знаюся на вікнах.
Можеш залишити речі тут. Я відчиню все на першому поверсі.
Добре.
Хто ця дівчинка?
Клаудія.
Її мама працювала на нас. Ми постійно проводили час разом.
Вона руда?
Ти йдеш?
Село неподалік.
В неділю буде Сан-Хуан. Можемо піти, якщо хочеш.
Ти привіз мене сюди, щоб вразити?
Ні. Не для цього.
У тебе є пароль від вай-фаю?
Може, краще…?
Мені треба надіслати листа.
Гаразд.
-Гаразд? -Гаразд.
Агов?
-Перевірю, чи там хтось є. -Добре.
Агов?
Привіт.
-Що… -Що ти тут робиш?
А ти?
-Привіт! -Привіт!
Нас запросив мій хлопець.
Ось так?
Стривай.
Так краще?
Ти як, нормально?
Так. А ти?
Так.
Трохи втомилася.
Так. Я теж.
Гадаю, це нормально. Ми давно не бачилися.
Так.
Що таке?
-На смак як я. -Так?
-Так. -Спробуємо.
Я скучив за тобою.
Дуже.
Якщо за останні кілька місяців ми віддалилися,
давай шукати, допоки не знайдемо одне одного знов.
Добре?
Добре.
-Мені важко так продовжувати. -Як?
Ти приховуєш наші стосунки, Артемісе.
-Це безглуздо. -Я нічого не приховую.
Артемісе.
В кімнаті твого брата безлад.
Не знаєш, де він?
Ні. Гадки не маю.
Чим можу допомогти?
Я хотів взяти презерватив.
Одного достатньо?
Краще, візьми два. Або три.
Гадаєш, твої брати дурні? Вони точно про нас знають.
-То й добре. -Приховувати наші стосунки — смішно.
-Ти знаєш моїх батьків. Як нас виховали. -Чудово знаю. Я з вами жила.
Може…
проблема саме в цьому.
Я працюю на твою сім'ю, ходжу на нічні заняття,
допомагаю мамі і знаходжу на тебе час.
Але якщо для тебе я просто персонал,
то мені не варто виснажуватися цілодобово.
Стривай.
Що мені зробити?
Годі поводитися, як Ідальґо, почни поводитися, як хлопець.
Якщо для тебе це все серйозно, то доведи це.
Для мене це серйозно.
Справді?
-Ти впевнений? -Так.
Я тобі доведу, гаразд?
Як навчання?
-Так до занять і не дійшов. -Піца тут!
-Навчився плавати? -Піца!
Піца з пепероні моя, Аполо.
-Навіть не думай. -Ти мало не вбив мене.
Ні.
Маленький страх для Ідальґо, але величезний стрибок для людства.
Так.
Круто їсти піцу біля моря, чи не так?
-Радий, що ти завітав. -Яка?
-Овочева. -Овочева?
Хтось мав за тобою пильнувати.
Артеміс має вам дещо сказати.
Викличте поліцію!
В моєму будинку оселилися безхатьки.
-Хіба ви не мали летіти вранці? -Наш готель у Греції затопило.
Ми побачили, що ви тут на сторінці Аполо.
Молодці, що взяли з собою когось з персоналу.
Клаудіє, принеси два келихи кави, відсвяткуємо зустріч.
-Привіт, синку. -Ти теж будеш?
-Так, будь ласка. -А ти, Аресе?
Клаудіє, краще принеси кави всім.
-Хочеш води? -Так, будь ласка.
А ти хто?
Завидний холостяк.
РУКОПИС КМВ
НАДІСЛАТИ ЦЕЙ ЛИСТ
НА ТВОЄМУ МІСЦІ, Я Б ЙОГО ВІДПРАВИВ. ВІН ЧУДОВИЙ.
ТИ ЙОГО ЧИТАВ?
ЗВИЧАЙНО. В ДЕНЬ, КОЛИ ТИ ЙОГО ВІДПРАВИЛА. Я ТВІЙ АГЕНТ.
ОН ВОНО ЯК! Я Й ГАДКИ НЕ МАЛА.
ТАК. РАДЖУ НАДІСЛАТИ ТЕКСТ.
Я СИДІТИМУ В ПЕРШОМУ РЯДКУ НА ПРЕЗЕНТАЦІЇ ТВОЄЇ КНИГИ
ДЯКУЮ, ЩО ПРОЧИТАВ. НАВІТЬ АРЕС ЩЕ ЙОГО НЕ ЧИТАВ.
Хлопці приходять і йдуть.
А друзі лишаються назавжди.
Хочеш?
Нам що, п'ять?
Хочеш?
Це допоможе заснути?
Це допоможе думати.
Я вже забув цей смак.
Як справи в Стокгольмі?
Не знаю.
Для тебе завжди є місце в «Альфа 3». Ти ж це знаєш, так?
Не забувай цього, гаразд?
Чи є хтось?
Анно.
Агов?
-Ми ще не відкриті. -Мені треба кілька пляшок води.
Знайшла кращу відмовку?
Ти обіцяла мамі провести з нею ці вихідні, пам'ятаєш?
Так.
Залишишся з нею?
На вихідні.
Так.
Це ресторан моїх батьків.
Я зазвичай працюю, але дзвони. Проведемо час з мамою чи без неї.
Тут все як було.
Арес.
Ґреґорі.
-Давно не бачилися. -Два роки.
Минулого літа ти не заходив.
Я був за кордоном.
Майбутній лауреат Нобелівської премії з літератури Ракель Мендоса.
Ми однокурсники.
Радий знайомству. Арес.
Попроси автограф, поки вона не стала відомою.
Чому?
Вона найкраща в класі, саме завдяки їй мені подобається програма навчання.
-Ти сам отримуєш найвищі бали. -Щоб тебе вразити.
Хоча це не працює.
Її мама завжди заважає. Я вже півроку намагаюся.
Твоя мама? Чому?
Я краще піду.
Вона майже твоя.
Ми знаємо, що відбувається, коли хтось фліртує, але з'являєшся ти.
Обіцяю не втручатися.
Ти забула воду.
Це було не смішно.
Хочеш поплавати?
-Віскі? -Авжеж.
Гей, Софіє.
Поїмо тут чи підемо до ресторану?
Вирішуй ти. Я…
Пливи за мною.
Зачекай!
Не дивися так, відьмо.
Я думала над нашою розмовою.
Про те, що будемо шукати, поки не знайдемо одне одного.
І що надумала?
Я подумала…
що ти можеш почати шукати ось тут.
Аресе!
Гей!
Аресе!
Гей!
Сюди!
Дякую.
Боже мій!
-Як ти? -Добре.
-А ти? -Боже. Я так рада тебе бачити!
-Як ти? -Як справи?
Добре. Усе гаразд.
Ти, мабуть, Ракель.
Рада знайомству.
Вера. Дуже приємно. Арес тільки про тебе і говорив.
Це моя мама, Каміла.
-Пам'ятаєш, я про нього розповідала? -Так!
Я давно хотіла познайомитися.
Я багато чула про «Альфа 3». І тільки хороше.
Нею керують батько з братом. Це їхня заслуга.
Такий ж непокірний, як і Вера.
Ви були б чудовою парою.
Мамо! Не слухайте її.
Останнім часом вона каже, що хоче. Забула про манери.
Можливо, в мене погані манери, але в мене є очі.
Боже мій.
Продовжуйте. Вибачте.
Алло?
Так, звісно.
Ні. Більше. Ну ж бо. Я у відпустці.
Тобі може стати зле, Хуане.
Що ти тут робиш?
На моїй яхті?
Моя мама щоліта відправляється в тур Середземномор'ям.
Не знаю, чи я казала. Але ти сказав, що теж приїдеш.
Тому я вирішила приєднатися.
За нею треба наглядати. Минулого разу у Венеції вона ледь не впала за борт.
Ви б це бачили.
Моя мама теж була у Венеції.
Забагато туристів, так?
-Веро… -Що? Мені там дуже подобається.
Я жартую. Обожнюю Венецію.
Справді. Туризм і все таке. У твоєї мами чудовий смак. Справді.
Якщо ти її донька, то вона, певно, дуже гарна.
Дякую.
Аресу дуже пощастило.
Може, залишитеся на вечерю? Домінік — чудовий кухар.
Тож що скажете?
Залишитеся?
Звісно.
-Вивчаєш мистецтво? Мені подобається. -Так.
А ти де вчишся?
Батьки думають, що я вчуся на юриста.
А насправді?
Думаю, що робити.
-Мені подобається. -Тобі все подобається?
Ракель ще не розповіла про себе.
Я вивчаю літературу.
Гуманіст.
Дай вгадаю. Тобі теж це подобається.
То як воно — співіснувати з таким науковим розумом?
Але ж саме Ракель переконала його вивчати медицину.
-Справді? -Бо це йому подобається.
Як мило. Така уважна. Це багато що про тебе говорить.
-А що б зробила ти? -З Аресом?
Я б його прив'язала і тримала би біля себе.
Звісно.
Я жартую. Але Стокгольм — це чудовий вибір.
Вечірки такі ж насичені, як і навчання.
Логічно. Звісно.
Вера частіше ходить на вечірки.
Чия ідея була танцювати голим на снігу?
-Що? -Я був дуже п'яний, тож…
Чи коли після вечірки ми пішли на урок з фармакології, на якому вибухнув бромід.
-Ви бачили одне одного голими? -Бромід теж вибухнув не через мене.
Добре. Гаразд.
Але знаєш, як воно є насправді?
Ти схожий на хорошого хлопця. Усі так кажуть.
Але це зовсім не так.
Справді? Тож розкажи.
Ні, насправді він дуже хороший. Навіть, нудний.
-Тобі пощастило, Ракель. -Вона публікує свій перший роман.
-Так. -Так.
Вона працювала над ним протягом усього року.
Ти нічого не казала.
Просто…
Видавниця вже чекає на рукопис.
Це чудові новини! Вітаю.
Це варто прочитати. Він має назву «Крізь моє вікно».
Про що він?
-Це історія Ракель і твого… -Йоші, припини.
Вибачте.
-Роман просто чудовий. -Коли ви збираєтеся його надіслати?
Гей.
Гарно, так?
-Вибач. -Чому?
Я захопила усю розмову.
Ти збираєшся публікувати роман, а ми теревенимо про вечірки.
Я нічого не публікуватиму.
Я навіть ще не говорила з видавницею.
Для кого ти пишеш?
Кажуть, автор завжди пише для когось, так?
Для кого пишеш ти?
Для тата.
Він був письменником.
Був?
Він помер, коли я була маленькою.
Мій батько покинув нас з мамою.
Потім вона зустріла Карлоса, і все стало краще.
Але мене виховала саме вона.
Слухай, я знаю, що ми щойно познайомилися,
але повір, я розумію, як ти почуваєшся через роман.
Я майже рік вчуся в медичному
і досі не знаю, чи роблю це, бо мені це подобається,
чи тому що це б сподобалося батькові.
Ми наче приділяємо більше уваги тим, кого з нами немає.
Не поспішай, гаразд?
З цим листом. Все буде гаразд.
Даніело, це мій напій!
-Що? -Це мій напій!
Уже ні. Вибач, дорогенький.
Привіт.
-Як справи? -Ідіть. Геть звідси.
Птахи до гнізд.
Ну ж бо. Забирайся.
-Тільки поглянь на нього. -Він гадки не має.
Може, він хоче пограти.
Привіт. Шукаєш проблем?
Відчепися від нього його, Борхо. Він мій друг.
Що? Не втручайся, Анно.
Відчепися від нього!
-Годі! -Відчепися, хвойдо!
Моя рука!
-Ти зламаєш йому руку! -Відпусти!
Чорт! Зараз зап'ястя мені зламаєш!
Відпусти його!
Обережно, дівчинко.
Ходімо.
Думають, що вони в себе вдома.
Тож…
Гарна каблучка.
-Де взяв? -Подарунок в пакеті з чіпсами.
Цікаво.
Як тобі Вера?
Вона чудова. Просто чудова.
Цього року вона гарно провела час з Аресом. Краще ніж ти.
-Даніело, припини завдавати клопоту. -Я їй не довіряю.
Тоді довіряй Аресу.
-Дозволь сумніватися в ньому заради тебе. -Вони друзі.
-Ви з Верою довго балакали. -Що?
Ви з Верою довго балакали.
Так. Начебто.
Що вона розповідала?
Нічого.
ХІБА ЦЕ НЕ СОРОЧКА АРЕСА?
ЯКОГО БІСА?
Вони просто друзі.
Що таке?
Гей, друже. Я за кермом.
Дякую.
Ви готові?
-Так! -Так!
-Знаєш, як це водити? -Це як звичайний мотоцикл.
Який ти ніколи не водила.
-Нам точно сюди? -Я не знаю, Йоші.
Я ніколи тут не була.
Я уявляв твою маму більш жіночою.
Анна, моя сестра. Це Ракель і Йоші.
-Привіт. -Привіт.
Я зустрічаюся з Аресом на пляжі.
-Він сказав, що буде з дівчиною. -З дівчиною?
Так.
Хто б міг подумати? Арес Ідальґо у стосунках.
Ці таємні пляжі Ідальґо просто казкові.
Історія повторюється.
Принаймні, цього разу жарт був кумедним.
Не вилазьте!
Я зголоднів.
Я впевнений, що Домінік приготував щось смачне, як і вчора.
Можеш запросити його на побачення.
-Хочеш поплавати? -Я серйозно.
Я майже заснув.
Іди, якщо хочеш.
Я думав, ми друзі.
Хто? Ви з Аресом?
Ми з тобою.
Чому ми не можемо і надалі бути друзями?
Я нічого про тебе не знаю.
Вибач за ту сцену в ресторані.
Арес не залишив мені вибору.
Ти ж знаєш, який він.
Кілька років тому я зустрічався з Беа, однокласницею зі старшої школи.
Ми були закохані, поки Арес не зацікавився нею.
-Не варто… -Вони зустрічалися два тижня.
А на третій Арес переспав з іншою.
Ми друзі?
-Друзі. -Пішли у воду.
Сидіти тут і дивитися на море якось банально.
Чи не так?
Я шукала тебе в соцмережах і нічого не знайшла.
Це комплімент?
Хочеш переспати?
-Ні. -Я тобі не подобаюсь?
-Ми майже не знаємо одне одного. -То й що?
До того ж, я тебе знаю.
-Я багато чого про тебе знаю. -Справді? Наприклад?
Я знаю…
що ти любиш міркувати, дивлячись на море.
А ще я знаю, що ти любиш картопляні чіпси.
Переспимо чи ні?
Ти так зазвичай знайомишся?
Ти мені подобаєшся.
І я тобі теж подобаюся.
-Чому ти так думаєш? -Тому що ти досі тут.
Клаудіє, я не можу знайти лист із бронюванням.
Можеш його переслати?
Щодо Греції, поговори з агенцією, подзвони мені, якщо вони завдаватимуть клопоту.
Клаудіє, де ти? Передзвони мені.
Ти не бачила мою кремову блузу?
-Привіт. -Привіт.
Клаудіє, я шукаю тебе в місті, але не можу знайти.
Я хочу з тобою поговорити і…
Вогонь, щоб спалити
Вогонь, щоб співати, вогонь
Його погляд холодний
Але я не замерзаю
Кам'яне серце
Це не лякає мою дівчинку
Моя дівчинка спить
-Оплески! Ходи сюди! -Браво!
Чудово, як завжди.
-Дякую. -Чи не так?
Ні! Дуже дякую!
Як завжди, на висоті.
Скуштуй.
Чорт.
Що? Я думала, тобі сподобається.
Ми з м'ятою не дуже товаришуємо. Але це смачно. Впізнаю твій почерк.
-Все гаразд? -Я додала м'яту.
-Так. -Як полуниця.
Я хочу сказати…
Пограємо!
В пляшечку.
Правила ви знаєте.
-Правда чи поцілунок. -Гаразд.
Обирає той, хто крутить пляшку.
-Звучить весело. -Правила не такі.
Моя пляшка, мої правила.
-Гаразд. -Ну ж бо, Ракель.
Подивимося.
Арес.
-То що? -Правда чи поцілунок?
-Правда. -Тепер я зрозумів.
Цього року ти шкодувала, що зустрічаєшся з Аресом?
Стули пельку.
Пляшка вказувала на нього.
Ти ставиш запитання, Аресе.
-Нічого не розумію. -Чому ми граємо в цю гру?
Просто тому, що це весело.
-Гаразд, моя черга. -Чия черга?
Отакої.
-Що тепер? -Оце так.
-Крути пляшку ще раз. -Ні.
Зрозуміло, на кого вона вказує. Правда чи поцілунок?
Але він не може відповісти. Він не знає іспанської.
Тоді буде поцілунок.
Він погодився.
Пляшка вирішує, сонце.
-Що він сказав? -Гаразд. Досить.
Готуйся.
Подивимося.
Ти все підлаштувала.
Ну ж бо, дівчинко.
Боже мій.
-Дідько. -Подивіться на обличчя Ракель.
Я візьму ще мохіто. Хтось хоче?
-Так, йди ховайся. -Я принесу усього потроху.
Але повертайся, Йоші!
Чорт.
Тільки не зараз, благаю.
Я потрібен Ракель нагорі.
Будь ласка, благаю тебе.
Ти йдеш у єдине місце на човні, яке зачиняється на замок,
і не користуєшся цим?
Це доводить те, що я тобі подобаюся.
Хочеш більше доказів?
Так.
Круто.
У мене є презервативи.
Ракель!
Як там твій хлопець?
Клаудіє.
Я хочу випити.
Там є віскі.
Прикидайся ким завгодно, але ти досі тут працюєш.
Чорт.
Ми не можемо обидві бути рудими. Я вже це казала.
Люди можуть подумати, що ти член родини.
Ви теж фарбуєтеся.
-Тебе звільнено. -Ні, синку. Ні…
Забирай речі та йди звідси.
Обережно. Не посковзнися.
Моя черга.
Твоя черга, Дані.
Правда.
Спитаєш, Ракель?
Так нечесно.
Ви ж самі казали.
Тоді я спитаю. Скажи, що спитати.
Бозна-що.
Запитай, чи хтось інший одягав цю сорочку.
Овва. Стає дуже цікаво.
Хтось інший одягав цю сорочку?
Не знаю.
Ти маєш сказати правду. Такі правила.
Я справді не знаю.
Гаразд.
Правда.
В вас був секс?
Бозна-що кажеш, Ракель.
У тебе є фото, на якому ти в цій сорочці.
В вас був секс?
Чорт забирай.
Гей.
Я почуваюся повною дурепою.
Як на мене, сльози чудово зволожують шкіру.
Я виглядатиму чудово.
Ти найкращий. Ти це знаєш?
Він тут.
Можемо поговорити?
Нащо? Хочеш розповісти деталі?
Я хочу все пояснити.
Іди сюди.
Тієї ночі я багато випив.
Дуже багато.
Я нічого не пам'ятаю.
Пам'ятаю лише те, як прокинувся біля Вери.
Вона була в моїй сорочці.
Ось і все.
-Ти приїхав, бо відчував провину? -Ні.
Я приїхав, бо хотів тебе побачити.
Бо хотів бути з тобою.
Добре. Чудово.
Тож… Не знаю.
Ти переспав з Верою, аби зрозуміти, що хочеш бути зі мною?
-Так? -Ти знаєш, що все не так просто.
Звідки мені знати?
Ти не сказала Ґреґорі, що в тебе є хлопець, так?
-Я нічого від нього не приховувала. -Я не дорікаю.
Справді? Схоже, що дорікаєш.
-Я намагаюся все пояснити. -То поясни!
У мене був жахливий рік.
Зрозуміло?
Навчання виявилося складнішим, ніж я думав, і я почувався ідіотом.
Щодня я питав себе, що я в біса роблю в Стокгольмі.
І чи дійсно хочу вивчати медицину.
Потім з'явилася Вера.
Вона бачила, як мені важко.
Вона мені допомогла.
Вона була хорошою подругою.
Познайомила мене з людьми.
Ми ходили на вечірки й напивалися.
Іноді я дуже напивався.
Тоді сталася ця історія з сорочкою.
Я знаю, що облажався.
Справді.
Але спробуй мене зрозуміти.
Шкода, що проблема не в тому, що ви з Верою переспали.
Найбільше завдає болю те, що ти не прийшов до мене
і не поділився цим раніше.
Я просто боявся виглядати дурнем.
Через власні сумніви?
Через почуття? Через що?
Мені здавалося, що ти рухаєшся вперед, Ракель.
Поки я чекав твого дзвінка.
Мене змусив Йошуа.
-Ходімо веселитися. -Еге ж.
Подивимося.
Боже мій.
Але…
-Якби тільки це бачили твої батьки. -Цього ніхто не побачить.
О Боже, пане Ідальґо! Ваш син такий гарячий!
Тільки погляньте на нього!
Ваш син просто…
Йоші тут?
І справді.
Виглядає дуже сексуально.
Справді? Не занадто сміливо?
Ти що. Чим сміливіше, тим сексуальніше.
Гадаю, сьогодні ми маємо бути такими ж сміливими, як ці нігті.
Мабуть, розважимося з кимось втрьох?
-Даніело, мене все влаштовує. -Ти впевнений?
На вечірці дуже легко когось підчепити.
Я не піду на вечірку, Даніело.
Це вечірка для друзів, я не хочу заважати.
Нікому ти не заважатимеш.
До того ж, я хочу залишитися вдома.
Але ти йди розважайся.
Звісно, що я піду розважатися.
А ти нудьгуватимеш вдома.
Вгадай, куди я їду.
Ну ж бо. Вгадай місце.
Це ключі від маяка.
Я щороку дивлюся звідти феєрверки.
Якщо хочеш, поїхали зі мною, дивитимемося разом.
Це не так вже й далеко. Кілька поворотів на дорозі, і ми там.
Ми з друзями домовилися піти на вечірку на пляжі.
Зрозуміло.
Я думала, що ти тоді обмовився у ванній.
Але вочевидь це не так.
Ні, я…
Скільком ти відмовив заради неї?
Анно, як справи?
Чекай.
Що з нею?
Нічого.
-Агов. То що? Готові до вечірки? -Так.
-Я зараз. -Ходімо.
-Добре. -Ми чекаємо на тебе внизу.
Може, підемо?
Може, підемо разом?
-Аресе. -Я пас.
Артемісе.
-За нас, трьох! -Я так вас люблю!
-Ти плачеш? -Ні.
-Я візьму ще випити. -Він плаче.
Він вже п'яний.
Що тепер?
-Я миттю. -Але…
Ось чому ти хотів, аби я долучився?
Тримайся подалі від бару. Я тебе добре знаю.
-Я ВЕСЬ ДЕНЬ ПАЛАЮ ВІД БАЖАННЯ -МИ ЦЕ ВИПРАВИМО. НЕ ХВИЛЮЙСЯ
Я знала, що знайду тебе тут.
Ти прийшов.
Артемісе?
Артеміс Ідальґо? Це ти?
У них немає безалкогольного пива, коханий. Тримай.
Тож я не знаю. Я просто не буду пити, бо… Не знаю.
Ой!
Артемісе.
Я Марія.
Марія Кодіна, однокурсниця Клаудії з магістратури.
Це мій чоловік, Едуард.
Дуже рада познайомитися.
Ми багато про тебе чули.
-Дуже багато. -Так.
Вода чудова.
Трохи солона, як на мене,
але чудова.
Хочеш приєднатися?
Не змушуй затягувати тебе в одязі.
Розкрити секрет?
Насправді…
коли сталася ситуація з сорочкою, ми просто спали.
Але зараз можемо піти далі.
Чому ти збрехала?
Коли ми грали.
Чому?
Я нічого не сказала, Аресе.
Ти дозволив своїй реакції говорити за себе. Сам винен.
Це ж твій бар. Ти маєш знати, де вони.
-Так, я знаю, де… -Ракель, я приніс коктейлі.
Йоші. Як справи?
Куди поділася Даніела?
Не знаю.
Я зараз повернуся.
Я думав, ми будемо веселитися втрьох.
Так, я миттю, гаразд?
-А коктейль? -Тобі.
Йоші!
Я тебе люблю!
-Якого біса? -Хіба це не вчорашній хлопець?
Де твій тілоохоронець, дурнику?
Клаудіє?
Марія сказала, що ти будеш тут.
Я хочу перестати поводитися як Ідальґо…
І почати поводитися як хлопець, на якого ти заслуговуєш.
Будьмо.
Чому ти це зробила?
Ти перекладаєш провину на мене?
Якщо я якось на це вплинув, я цим не пишаюся, Веро.
Однак ти не можеш заперечувати того, що сталося минулого року.
Я загубився.
Я знаю.
Я чудово розумію, як ти почуваєшся.
Усі ці сумніви щодо професії, увесь цей стрес…
Очікування родини.
Легко перестати бути Ідальґо.
Важче стати хлопцем, на якого я заслуговую.
Набагато важче.
Я заслуговую на краще.
Добраніч, Артемісе.
Я…
Аресе, ми розуміємо одне одного, бо ми з одного світу.
Я щось зробив не так?
Я цього не хочу.
Думала, що хочу, але тепер розумію, що ні.
Але…
Дідько.
Гей! Він вкрав мої кляті ключі! Чорт!
Сучий син!
Ця подорож просто ідеальна!
Боже.
Мій байк!
Лови його! Швидше!
Клятий крадій!
-Гей! -Уперед!
Гальмуй, бляха!
Я сказав, гальмуй!
Бляха, гальмуй!
Повільніше, покидьку!
Ми майже його наздогнали. Швидше!
Стій!
Гей!
Швидше!
Що таке?
Чорт! Чорт!
Викличте швидку!
Аресе?
Ракель! Це Йоші! Сюди!
Йоші?
Йоші!
Йоші.
Йоші!
Чорт.
Йоші, ти мене чуєш?
Йоші, благаю, скажи що-небудь.
Благаю.
Йоші!
Ну ж бо, Йоші.
Допоможіть!
Ну ж бо, друже.
Ну ж бо, Йоші.
Ну ж бо, Йоші!
Допоможіть!
Що сталося?
Чорт забирай, Борхо. Бляха.
Де Йоші?
-Йоші? -Ви знаєте, що сталося?
-Ми викликали швидку. -Що? Але що сталося?
Сталася аварія.
-Яка ще аварія? Що ви зробили? -Йоші?
-Присягаюся. -Йоші?
Йоші!
-Ракель! -Йоші!
-Ні! Що ти робиш? -Йоші!
-Ракель! -Усе гаразд?
Гей!
-Анно. -Що сталося?
Анно.
-Йошуа взяв байк. Ми бачили його… -Йоші? Який байк?
Допоможіть!
-А ти що скажеш? Га? -Заспокойся.
Анно, виклич швидку. Зроби щось.
Що ти з ним зробив?
Ну ж бо.
Йоші!
Ну ж бо.
Йоші, будь ласка, не вмирай.
Йоші.
В мене не вийшло…
Ходи до мене.
Батьки Йоші там.
Мені дуже шкода, Ракель. Це страшний удар для всіх нас.
Ракель.
Найкраща подруга і майбутня дружина.
Він завжди був особливим хлопчиком.
Він мав сміливість бути собою, бо ти була поруч.
Дякую, Ракель.
Дякую, що дбала про нього всі ці роки.
Ти пам'ятаєш Ракель?
Можете зайти.
Побачимося всередині.
Ракель, чому він так одягнений?
Йоші одягнений у чорне?
Йоші ненавидить чорні костюми.
Йоші треба переодягнути.
Йоші ненавидить чорний колір.
Ви не бачите?
-Хто його одягав? -Заспокойся.
Йоші треба переодягнути!
-Йоші… -Заспокойся.
Це мій друг. А ти хто в біса такий?
Ходімо на вулицю.
Я не хочу на вулицю!
Я не хочу! Тебе дратують мої сльози?
Дратують?
Звісно, що так. Тебе дратують будь-які почуття, чи не так?
-Ти просто відгороджуєшся і все. -Припини.
Ні, ти завжди так робиш. Ти відгороджуєшся.
Що мені зробити?
Ти мав його врятувати!
Врятувати його!
Чорт забирай.
З усіх людей у світі треба було врятувати саме його!
Що таке, Аресе?
Скажи щось.
Скажи.
Може, я б його врятував, якби увесь рік не витріщався в телефон.
Тож…
Тож Йоші загинув через мене.
Ти його залишила та пішла з Ґреґорі.
Від імені всієї моєї родини…
дуже дякуємо, що прийшли.
Я старша за тебе на три місяці і чотири дні.
Тому я завжди думала, що ти виголосиш промову на моєму похороні.
Уявляла, як ти стоїш над моєю труною, мені це подобалося.
Мабуть, мені це подобалося,
бо я не уявляла ані секунди свого життя
без тебе.
Я досі не розумію, як та чому…
але секунди перетворилися на години,
дні, а згодом, вони перетворяться на роки.
Ти покинув нас набагато раніше, ніж ми того б хотіли, Йоші.
У нас було стільки планів.
Шкода, що ми не можемо потім піти в кіно.
Шкода, що ми не можемо зачинитися в бібліотеці та готуватися до сесії.
Я б хотіла провести ще одну секунду з тобою,
аби сказати, як мені шкода.
Ти якось сказав мені, що хлопці приходять і йдуть, а друзі лишаються назавжди.
Я тобі повірила.
Я вірила, що ти завжди будеш поруч.
Натомість я проводила час не з тими людьми.
Я зосередилася на тимчасовому. А тепер не знаю, що робити…
без того, що мало лишитися назавжди.
Бо хоча ти все життя доводив протилежне,
друзі йдуть, як ти пішов з життя.
Я навчуся кохати…
Я стану гідним хлопцем.
…без виправдань
і без умов.
Ти навчив нас любити одне одного.
Ти був моїм найвірнішим другом.
Найсильнішим і найкращим.
Може, саме це ти мав на увазі, коли казав, що ми завжди будемо разом.
Я ніколи тебе не забуду.
Ходімо?
Легко плисти за течією, коли все добре.
Та коли все йде не так, усі починають сумніватися у власному виборі.
Цього року я часто в собі сумнівався.
Щоночі я питаю себе, нащо поїхав до Стокгольму.
Іноді мені дуже хочеться забути кожну з причин.
Але я не можу.
Вже не можу.
Усе не просто пішло шкереберть.
Усе розбилося.
ПРИВІТ, РАКЕЛЬ. ЯК ТИ?
ПРОБАЧ МЕНІ
Тепер я знаю, чому я тут.
ВЕРА: ТИ В СТОКГОЛЬМІ?
БУДЬ ЛАСКА, НАПИШИ МЕНІ.
Тому я не робитиму тих самих помилок.
І не дозволю, щоб все знов пішло не так.
Більше ніколи.
ВІДПОВІДЬ: КРІЗЬ МОЄ ВІКНО
«Вітаю, Ракель.
Ми читали твій рукопис "Крізь моє вікно".
Нам дуже сподобалося, гадаємо, що він підійде для нашої колекції.
Ми хочемо опублікувати твій роман.
Твій агент Йошуа Гарсія надав нам твої контакти,
щоб ми могли з тобою зв'язатися».
«Вітаю. Це Йошуа Гарсія.
Я літературний агент Ракель Мендоси.
Моя клієнтка написала роман, але боїться його відправити і почути,
що вам це нецікаво.
Тому його надсилаю я. Бо я її агент, я впевнений, що вам сподобається.
Роман неймовірний. Ви знайдете його у вкладенні.
Головна героїня чудова.
Коли прочитаєте, можете напряму зв'язатися з Ракель.
Якщо вона не відповість,
можете зв'язатися з Даніелою Фернандез, моєю асистенткою.
Ось їхні поштові скриньки.
-З найкращими побажаннями, Йоші». -«Йоші».
Сонечко, прийшов якийсь хлопець, каже, що хоче тебе бачити.
Його звати Ґреґорі.
-Хай піднімається? -Може, мені піти?
Ні.
Краще залишися.
Я подзвоню йому іншим разом.
КРІЗЬ МОЄ ВІКНО: РОЗДІЛЕНІ МОРЕМ
ДАЛІ БУДЕ…
Д1ЛІ 5УДЕ
ДАЛІ БУДЕ
КРІЗЬ МОЄ ВІКНО: ВСЕ ПОЧАЛОСЯ З ПРОЩАННЯ
КРІЗЬ МОЄ ВІКНО: ДИВЛЯЧИСЬ НА ТЕБЕ
Переклад субтитрів: Елеонора Мартіян