Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Harrison har altid haft en unik udstråling. Ingen er som ham.
Du vil bare ikke give slip på en flot fyr som mig.
Der er noget over en slyngel, ikke? Og han er den ultimative slyngel.
"Jeg vil ikke have et arbejde. Måske kan jeg blive skuespiller."
Jeg improviserer.
Han er sin helt egen, og han ved, han er actionhelt.
Lad mig lige se det. Kan kameraet følge Harrison?
Han er jordnær og har den her fantastiske, tørre humor.
Vand?
Han er morsom, tiltrækkende, sexet og vittig.
Gå nu væk!
Han ser ikke alt for mærkelig ud, og han er heller ikke for flot.
Hvem er lurvet?
Han rammer helt perfekt.
Den giver rigtig meget efter, Steve.
George og Steven kom ind i mit liv.
- Det er Indiana Jones. - Alt blev bedre.
- Det regner. - Her er meget vådt.
Hvor er min filmstjerne?
Hej, mor.
Er der overraskelser i filmen?
Jeg var meget bevidst om det her stjernefrø.
Jeg er i gode hænder.
Vi havde stor magt og gode historier at fortælle.
Jeg tror ikke, der findes en anden skuespiller
med to så ikoniske roller, der stadig holder den dag i dag.
Hatten, jakken og pisken. Du er Indiana Jones.
Jeg har svært ved at adskille Harrison og Indiana Jones.
Der er ikke mange, der kender ham som privatpersonen Harrison.
Der er stadig noget mystisk over ham, og det her er hans historie.
Projektet blev sat i gang for ti år siden,
da jeg fik en idé til at lave en action-eventyrfilm i føljeton-stil.
Det var på omkring samme tidspunkt, at jeg fandt på idéen til Star Wars.
Star Wars var mere interessant, så jeg lagde den her på hylden.
Jeg ville vende tilbage til den.
George og jeg var i Hawaii for at fejre premieren på Stjernekrigen.
INSTRUERET AF GEORGE LUCAS
Vi byggede et sandslot på stranden, og tidevandet lod det heldigvis stå.
BEDSTE ÅBNING SIDEN 'DØDENS GAB'
Da pengene begyndte at strømme ind, var George meget entusiastisk.
Han blev overmådeligt lettet, da han fandt ud af, at filmen var et hit.
Han vendte sig imod mig og sagde: "Hvad skal du lave nu?"
Jeg sagde: "Jeg har prøvet at få Broccoli-familien til at hyre mig
til en James Bond-film. De bliver ved med at afvise mig."
George sagde: "Jeg har noget bedre."
Jeg var lige begyndt som receptionist for John Milius og Steven.
Så det var noget af en introduktion til Hollywood, jeg fik der,
for der var altid en støt strøm af mennesker.
Jeg havde mødt Steven fem år tidligere
på optagelserne til Daisy Miller i Rom, og han havde betragtet mig arbejde.
Da George ville finde en producer til Jagten på den forsvundne skat,
sagde han: "Lad os prøve at finde Frank Marshall."
Jeg havde skrevet uden at få succes. Og så skrev jeg Langt nede, højt oppe.
Den blev solgt på kun to uger, og der var budkrig om den.
Steven vandt budkrigen.
Og han siger: "Jeg skal lave en film sammen med George Lucas.
Vi synes begge to, at du skal skrive filmen."
PLOTIDÉER
De havde kun de grundlæggende idéer.
George havde én stor idé, da han begyndte at tale med Phil Kaufman.
"Jeg ved, hvad vores MacGuffin skal være."
Hans tandlæge havde fortalt ham om Pagtens ark, da han var 11 år gammel.
En hær, der bærer Arken foran sig, er uovervindelig.
Jeg sagde: "Det er perfekt. Det er lige det, vi leder efter.
Få den skrevet ind i historien og put noget fyld ind."
George sagde: "Helten er opkaldt efter min hund, Indiana.
Han bærer en fedora, og hans våben er en pisk.
Den bliver ligesom føljetonerne, hvor der altid er en cliffhanger.
Det var sådan set hele vores samtale.
George og Larry Kasdan og jeg
fik nedfældet alle historiens plotpunkter i løbet af tre-fire dage,
og så gik Larry ud og skrev et genialt manus helt alene.
Steven sagde: "Hvorfor skriver du det ikke på mit kontor?"
Jeg havde ikke noget kontor. "Du kan sidde ved mit bord."
Og der mødte jeg Kathy Kennedy.
Steven havde bedt mig komme og være hans assistent.
Så jeg sad i kontoret og var stadig ret ny i branchen,
og så kom han med et manus og sagde:
"Jeg vil gerne have, at du læser det her og siger din mening."
Det var et af de første, jeg læste. Det var simpelthen så spændende.
Men hvordan skulle vi gøre det?
Der var blevet lavet film som den her 50 år tidligere,
men ingen som den her i nyere filmhistorie.
George og Steven havde sådan et klart billede af, hvad det skulle være.
Og vi skulle have nogen, som folk gerne ville se på.
George var stor fan af konceptkunst, som viste filmens og hovedpersonens look.
Så vi fik lavet fire eller fem malerier,
af den her vidunderlige kunstner ved navn Steranko.
Vi omtaler det altid som Indiana Jones' silhuet.
Steven og George vidste, at de skulle have en figur,
som folk ville genkende øjeblikkeligt.
Vi havde ikke til hensigt at omdefinere
heltekonceptet for publikum kloden over.
Vi havde ingen vilde forestillinger om, hvad det ville ende med.
Personligt følte jeg, at det var et risikabelt projekt,
for der var ikke blevet lavet den slags siden de gamle føljetoner fra Republic.
Næste uge - KAPITEL TI 2700° FAHRENHEIT
En føljeton fra Republic
Jeg ville sikre os alle sammen mod en fiasko
ved at finde en karismatisk Indiana Jones.
Jeg læste filosofi og engelsk i college, men jeg var ikke en god studerende.
Jeg var nedtrykt, og jeg passede ikke ind.
Og det var et lille college i Wisconsin, der fokuserede på kunstfag.
En meget lille skole.
Jeg var den første i familien, der gik på college.
Mine forældre arbejdede hårdt for at få råd til at sende mig på college.
Og jeg ydede ikke nogen indsats. Jeg havde ingen ligesindede der.
Jeg følte mig isoleret.
Mit karaktergennemsnit kom så lavt ned,
at jeg gennemgik udbudskataloget for at finde noget
for eksempel kurvefletning, som jeg ikke kunne dumpe i.
Jeg gennemgik alle B'erne, men det var der ikke,
og så nåede jeg til C og D. Drama.
Jeg læste sætningen: "Læs og diskutér teaterstykker med dine kammerater."
Jeg læste ikke videre. Men der stod, at man også skulle spille med i stykkerne.
Pludselig stod jeg på en scene med skælvende knæ,
og jeg var rædselsslagen. Det skulle jeg lære at kontrollere.
Jeg lærte ikke at være rædselsslagen.
Og jeg opdagede, at alle dem, jeg fortalte historier sammen med
var dem, som jeg havde manglet.
Jeg så dem ikke, før vi fortalte historier sammen, og jeg passede ind.
Jeg følte mig tilpas der.
Og for allerførste gang var jeg følelsesmæssigt involveret.
Så jeg tænkte: "Måske kunne jeg blive skuespiller."
Min far havde været skuespiller i radioen.
Min farfar, hans far, var vaudeville-skuespiller.
Så det lå jo lidt til familien.
Ingen troede på, at jeg havde en chance for at kunne leve af det.
Jeg vidste bare, at jeg skulle tage enten til østkysten eller til vestkysten.
Så jeg slog plat og krone, og det endte med vestkysten.
Jeg tog til vestkysten, og efter en række år
havde jeg arbejdet mig op i rækkerne i Hollywood.
Nu forstår jeg.
Hun gifter sig med mig for at gøre oprør mod dig.
Dig. For hun vil faktisk have ham.
- Mig? - Ja, dig!
Jeg havde skrevet kontrakt, så de gav mig små roller i forskellige tv-serier.
Er der gode penge i at være på kontrakt? Hvad kræver det at...
Ja, ikke kun penge, men også respekt.
LATE NIGHT WITH DAVID LETTERMAN DEN 22. JUNI 1982
150 dollar om ugen.
Du har pligt til at være med i alt, hvad de laver, ikke?
- Det var tanken. - Ja.
- Nogen særlige roller, du kan huske? - Nej.
Da jeg kom ud af den kontrakt, skrev jeg kontrakt med Universal,
og der var jeg så i halvandet år.
Så gik jeg over til at lave episodiske tv-afsnit.
Vi er nødt til at trække os.
Hvad betyder det?
Bestyrelsen overvejer en ny tilgang til problemet.
Men jeg var også i gang med at ombygge et hus, som vi havde købt
med min daværende kones arv efter hendes forældre.
Jeg begyndte ombygningen, men brugte alle pengene på værktøj og materialer.
En ven foreslog, at jeg tog imod en opgave hos Sérgio Mendes,
som skulle have bygget et øvelokale i sit hus i Encino.
Han glemte at spørge mig, om jeg havde prøvet det før.
Og det glemte jeg at nævne.
Men det viste sig at være et professionelt pladestudie, som skulle bygges i baghaven.
Og fra da af havde jeg altid tømreropgaver.
Krævede du flere penge af en berømthed end en civil?
- Ville du ikke gøre det? - Jo.
Det gjorde, at jeg ikke behøvede tage imod alt, hvad jeg blev tilbudt.
Så jeg sagde ikke ja til noget, medmindre det var bedre end det forrige,
altså med en større rolle, bedre kreditering og flere penge.
AFLYTNINGEN - 1974 INSTRUERET AF FRANCIS FORD COPPOLA
Hør her. Jeg vil ikke blandes ind i det her, hr. Caul.
De bånd er farlige.
Så i en periode på 15 år havde jeg kun fem eller seks roller.
Men når jeg endelig arbejdede, så var det noget, jeg brændte for.
Og den første af de film var Sidste nat med kliken.
Sidste nat med kliken
Når du ser Milner, så sig, at jeg leder efter ham.
Fortæl ham, at jeg tvinger ham af vejen.
Da jeg castede til Sidste nat med kliken,
var vores castingchef venner med Harrison.
Han ville give ham rollen som John,
men han var i 30'erne, og alle andre var i 20'erne.
Han passede ikke til rollen. Så vi rykkede videre
og skulle finde en skuespiller til filmens skurk, Bob Falfa,
og jeg tænkte straks på Harrison.
Skulle du ikke være byens hurtigste?
Men det kan ikke være din bil. Det må være mors.
Vi optog næsten kun om natten.
George sad i et hjørne i en varm jakke, og nogle gange faldt han i søvn.
Det var en lavbudgetfilm. Sjov at lave.
Det var overraskende at være med i noget, der var populært.
Jeg tager jer ikke med på en umulig jagt tværs over galaksen.
Jeg blev betalt for at bringe jer hertil. Giv mig de 5.000, så jeg kan komme videre.
Alle klarer sig selv. Jeg sætter jer af på den nærmeste planet.
Da jeg skulle besætte rollerne i Stjernekrigen,
gennemgik vi ret mange skuespillere. Vi havde rigtig mange muligheder.
Hvad var det ved Harrisons skuespil, som du fandt tillokkende?
STAR WARS-HYLDEST DEN 13. APRIL 2017 I ORLANDO
Jeg fandt ud af, at castingchefen havde sagt:
"Sæt dig ude foran kontoret og lad, som om du er ved at bygge noget."
Sludder.
Vi lavede screentests med ham, Carrie og Mark,
og vi læste hele filmen, og de tre havde den bedste kemi.
Han passede til rollen.
Jeg troede faktisk, at den ville få succes.
Men jeg troede ikke, at nogen over 15 år ville være interesserede i den.
Men jeg tænkte, at den ville blive et godt eventyr.
STJERNEKRIGEN (1977)
Alt ved Stjernekrigen var faktisk en overraskelse.
Ingen var forberedt på det.
Og skuespillerholdet var en del af den overraskelse.
Der er den unge, uerfarne mand, Mark.
Der er en smuk prinsesse, Carrie.
Der er en gammel, vis kriger, Alec Guinness.
Og så er der ham den rapkæftede, som er...
Det er min specialitet.
Alt er i orden nu. Det går fint.
Hvad med jer?
Han tiltrak sig alles opmærksomhed,
fordi han var den voksne på stedet.
Også selv om han havde et hidsigt temperament
og havde den her igangværende kamp med Chewbacca.
De var et umage par.
Ned med dig, din lodne abe! Jeg vil blæse på stanken!
Slap af, ned med dig!
Han var en sjov påmindelse om en æra med mænd,
som følte sig fuldstændig hjemme i deres maskulinitet
og ikke undskyldte for den.
Hans stemme fik ham også til at lyde ti år ældre.
I rigtig lang tid havde hans stemme en særlig tyngde,
der fik en til at tænke: "Hvem er ham fyren, der lyder som en 50-årig?"
Hør her, Deres Velærværdighed!
Jeg adlyder kun én! Mig selv!
En vittig, selvudslettende slyngel af en svindler.
Alt det gennemtrænger figuren konstant.
Min teori om rumrejser er: Sørg for at få en høj dagsløn,
for du kommer til at være derude i rigtig lang tid.
Man ved bare, at uanset om man drikker en kop kaffe med ham
eller spiser middag eller ser ham optræde, så bliver man underholdt.
- Var det nok? - Ingen grund til at gå videre med det.
Hvad Jagten på den forsvundne skat angår... Du var ikke hans...
Du var...
Føles det mærkeligt, at du heller ikke her var hans førstevalg?
Nej.
Nej, det tænkte jeg overhovedet ikke. Jeg kendte ikke til projektet.
Jeg kendte ikke Spielberg.
Og det faldt mig slet ikke ind, at jeg ville få chancen for det.
Vi brugte lang tid på at tænke over, hvordan vi skulle finde Indiana Jones.
Jeg vidste ikke, hvem der kunne spille ham. Jeg tænkte helt seriøst,
at ham, der skulle have spillet Indiana Jones,
var Humphrey Bogart for 50 år siden.
Men han er her jo ikke mere.
Så vi begyndte at kigge os omkring efter unge mænd under 30 år,
som måske kunne spille ham.
Vi holdt mange prøver. Vi fik skuespillere til
at optage videoer, hvor de læste til rollen.
Og så dukkede Tom Selleck op.
Hej, Marion.
Vi nåede rigtig langt ind i processen med Tom Selleck i rollen som Indy.
Vi tilbød ham faktisk rollen.
Men måske kunne det hjælpe os begge to.
- Hvorfor begynde nu? - Klap i!
Klap i og hør efter! Jeg har brug for din fars medaljon.
Men han havde kontrakt på Magnum hos CBS, som han ikke kunne slippe ud af.
Pludselig havde vi ingen skuespiller.
Jeg vidste, at Tom Selleck havde fået rollen,
men at han måtte afslå den, fordi han var optaget andetsteds.
Så endnu en gang tak, Tom.
Tom Selleck var allerede væk, da de gav mig rollen.
Jeg gik til prøve med Tim Matheson.
Jeg har lært at hade dig i de sidste ti år,
men jeg har altid vidst, at en skønne dag
der ville du træde ind ad døren.
Jeg forelskede mig i Marion. Hun er jo alles fantasi.
Hun er, som en kvinde bør være.
Ingen giver mig ordrer her.
Jeg kan huske, at min manager sagde: "Hvad synes du om rollen?"
Jeg sagde: "Jeg har aldrig læst et manus som det før.
Det er side op og side ned med beskrivelser."
"Men vil du have rollen?" "Ja, selvfølgelig vil jeg det."
Det her bliver enten alle tiders største katastrofe,
eller også vil den være banebrydende for filmkunsten.
Jeg havde haft rollen i en måneds tid,
da de pludselig fortalte mig, at de havde valgt en til rollen.
George holdt en forevisning af Imperiet slår igen.
George viste mig Imperiet slår igen.
Jeg så på George og sagde: "Det er vores Indiana Jones. Ham der."
Og George sagde: "Chewbacca?"
Og...
Der er han. Det er Indiana Jones.
Georges første reaktion var:
"Du kan ikke få Han Solo til at spille Indiana Jones. Han er jo Han Solo."
Og jeg sagde: "Ja, men skuespillere har jo forskellige roller.
Harrison kan spille Han Solo, og han kan spille Indiana Jones."
Jeg tror, at George kunne se fornuften i det.
George sagde: "Jeg vil have dig til at læse manuskriptet i eftermiddag.
Jeg sender det hjem til dig."
Jeg læste det og sagde: "Wow!"
Han sagde: "Tag hen og tal med Steven. Han venter på dig."
Så jeg tog derover, og en times tid senere havde jeg fået rollen.
Jeg var ellevild over at skulle arbejde sammen med ham.
Han var så entusiastisk.
Han elsker at lave film. Og han er forbandet god til det.
Det er skønt at arbejde sammen med Harrison. Når jeg laver et nærbillede,
så føler jeg mig som en 1st unit-instruktør.
"Jeg klarede den. Jeg er kravlet ud af dyndet og ind i herligheden."
Jeg kan huske, at vi satte os på flyet
og gennemgik manuskriptet for allerførste gang.
Vi læste en scene og talte om den.
Det var et drømmesamarbejde, som aldrig er blevet overgået.
- Nogen forslag? - Ja.
"Og jeg troede, du slangede dig."
Nej, det er...
Eller "du slangede dig"...
Det giver god mening. Det er ikke noget problem.
Jeg har altid ønsket mig en mulighed for at samarbejde frem for bare:
"Du skal stå der og sige det, okay?"
Som da jeg blev syg af den lokale mad,
som var skøn på vejen ind, men ikke på vejen ud.
Jeg skulle på toilettet hvert tiende minut.
Han sagde: "Jeg er nødt til at tage tilbage. Hvad kan vi nå på en time?"
"Vi har en actionscene, der tager tre dage at optage!"
Han sagde: "Ikke i dag."
Jeg sagde: "Lad os skyde skiderikken, så vi kan tage hjem."
Vi vil begge have æren.
Enten sagde jeg: "Hvorfor skyder du ham ikke bare?"
Eller også sagde Harrison: "Hvorfor skyder jeg ham ikke bare?"
Men hvem der end sagde det, så var det det, vi gjorde.
Stakkels mand. Han havde trænet i tre måneder.
For I skulle have udkæmpet en kamp med pisk og sværd.
Det skulle have taget os tre dage.
Til højre, Terry.
Og så sagde de til ham: "Vi gør det, at vi bare skyder dig."
Det blev han vred over.
Første gang jeg skød ham, brugte han et minut på at falde om,
fordi han ville have noget ud af det.
Så...
Ren tortur.
Anden gang, vi gjorde det, skød jeg ham, før klaptræet klappede.
Det er den, der er i filmen.
Så jeg fik lov at komme med forslag, mens vi lavede filmen.
Det gjorde mig meget mere tilpas med figuren.
Harrison er meget opfindsom.
Han har også utroligt godt styr på,
hvad figuren burde foretage sig, ikke kun i actionscenerne,
men også hvad han kunne sige af ting, som ikke stod i manus.
Som replikken...
Det er ikke årene, skat. Det er strabadserne.
Den fandt Harrison på.
Det var hans idé. Han fandt på mange af replikkerne.
Jeg tror, det var Harrisons måde at adskille
figuren Indy fra figuren Han på.
Det begynder her, hvor stenen jager dig.
Og den er omkring...
Cirka så hurtig.
Jeg har altid sagt, at Indiana Jones handlede mere om,
hvad man kan gøre for publikum i en film.
Hvordan man tager dem med på et eventyr
og overrasker og chokerer dem og til sidst efterlader dem glade.
Vi havde ægte stunts.
I Stjernekrigen lavede vi ikke andet end at løbe, springe og falde.
Det er ikke stunts.
- Okay. Tak. - Og vi stopper.
I Indiana Jones kunne vi skabe magi, hvor man kom helt tæt på.
Og jeg kunne lave det.
Jeg tror, jeg ramte ham et par gange.
Jeg slog ham på hagen mindst én gang.
Jeg har hadet dig de sidste ti år.
Min stuntmand udførte de fleste actionscener.
Og så kom jeg tilbage for at lave nærbillederne.
Løft hovedet en lille smule, hvis du kan.
Vi fandt på en masse ting, som jeg kunne gøre,
som jeg selv synes var nogle af de bedste stunts, jeg har set.
Det er vel ikke farligt. Hvis det var det,
så ville de vente, til vi havde optaget mere af filmen.
Hold den der. Godt.
Jeg elsker Jagten på den forsvundne skat. Han er en akademiker,
som kan komme ud af en svær knibe med en utrolig selvsikkerhed.
Han er meget heldig. Ting går i stykker for ham.
Dårlige dadler.
Han er lidt som Snurre Snup eller Hjulben eller Buster Keaton.
Bygningen falder ned over dem, men de står der, hvor vinduet er.
Eller også drejer toget, lige da kanonen går af,
og så rammer kanonkuglen skurkens tog i stedet for hans eget.
Vi finder også ud af, hvad han frygter.
Jeg hader slanger som pesten!
Alle Indiana Jones' særheder og fobier
og neuroser gør ham mere appellerende.
Det er uhyggeligt at gå ind i en hule og at blive spiddet.
Han er bange for slanger...
Hvorfor skulle det lige være slanger?
Han ruller med øjnene. "Slanger!" Det er ikke, fordi han skriger.
"Tænk, jeg er en voksen mand, der er bange for slanger."
Han er bare nødt til at komme videre,
og for mig føles det som et meget amerikansk særpræg ved den her figur.
Så han var ikke usårlig, men utrættelig.
Og Harrison er heller ikke bange for slanger?
Nej, slet ikke. Men han er jo skuespiller.
Jeg kan godt lide slanger. De skræmmer mig ikke.
Der var én meget farlig slange, som lå bag noget plexiglas.
Prøv at hidse ham lidt op.
Det var en kobra. En kongekobra.
Lad os lægge fem mere derind, og så er vi klar til optagelse,
og så lægger vi to mere ind, når vi panorerer.
To nye slanger, okay?
Der stod folk klar med modgift.
Han kan lide dig.
Men de andre slanger var harmløse.
De kunne godt finde på at bide, men biddene var ikke dødbringende.
Fingrene væk, din forræder!
Vi havde det så sjovt.
Jeg har aldrig moret mig mere på en optagelse. Det var vildt.
- Hovsa. - Jeg står stille.
Det er ikke min skyld.
For en filmskaber er film ikke et eventyr. Det er hårdt arbejde.
Vi rejste verden rundt med figuren Indiana Jones.
Det er ikke et eventyr.
Det er lange, kedelige flyrejser. Masser af jetlag.
Det er masser af hoteller og motelværelser.
Den eneste spænding, jeg får, er på settet.
Det er der, det bliver sjovt.
Lad os komme i gang. Vi har Harrison, som står klar.
Han har sin hat på. Udmærket. Han har sin taske.
Og pisk ham!
Og pisken.
Vi havde en fyr, Glenn Randall, som underviste mig i at bruge den.
GLENN RANDALL STUNTKOORDINATOR
Jeg stod ude i indkørslen og øvede mig i timevis.
I begyndelsen er man tæt på at flå sit eget øre af.
Sådan der!
Meget farligt.
Det er svært at lære. Men det var sjovt.
Var det sådan, du fik arret på hagen?
Nej, det var en bilulykke.
Jeg kørte galt på vej hen for at sælge småting og malerier hos Bullock's.
Så er den i kassen!
Tak, Dickie. Tak, skat.
Du skal til Hawaii med mig. Jeg takker dig senere.
Vi var i Kauai den sidste uge i optagelserne.
Der optog vi hele åbningssekvensen i Jagten på den forsvundne skat,
hvor de går gennem junglen.
Vi er næsten færdige. Det føles godt. Vi arbejdede næsten hver dag.
Jeg har måske haft fri halvanden dag under hele filmen.
Og jeg har været øm og haft skrammer det meste af tiden.
De er ved at lave en film.
Den afsløring, hvor han træder ud af skyggen med den perfekte lyssætning,
det er Stevens signatur.
Det er sjovt nok en af de scener, vi optog sent i processen.
Jeg tror, at Harrison vidste præcis, hvem den her figur var.
Og han havde det her udtryk, som kun Harrison har.
Han ejer filmen fra første til sidste billede.
Det føles, som om filmen er skabt til, at han kunne folde sig ud.
Nogen spørgsmål?
Når jeg går ind i klipperummet
og ser alle de her optagelser sat sammen til én lang sekvens,
begynder jeg at mærke den første spænding.
Hovsa.
Jeg begynder forsigtigt at tænke: "Det her kunne blive fantastisk.
Det kunne godt fungere."
Steven inviterede mig til den første screening.
Jeg var forbløffet.
Man kan ikke rigtig selv få et overblik over nogens præstation
i de scener, som man laver med dem.
Jeg havde ikke nogen fornemmelse...
Hvad?
...af Harrison som Indiana Jones, før jeg så filmen.
Jeg så den alene på premieredagen.
Jeg var så stor fan af alle involverede,
at jeg stadig ikke har glemt, hvor jeg sad, og hvor jeg så den.
For det var også det øjeblik, hvor jeg fandt ud af, hvad jeg ville med mit liv.
Det var en af grundene til, at jeg blev filminstruktør.
Indiana Jones var en livsomvæltende oplevelse for mig.
Min første opgave som eneproducer. Min første nominering.
Det var begyndelsen på et utroligt venskab
med en masse skønne mennesker, som jeg stadig er venner med.
Alt omkring skabelsen af den her film
blev gjort med den her familie, en håndfuld mennesker.
Vi tilbragte al vores tid sammen.
- Ja. - Der er to optagelser her, som...
Og jeg mødte min kone der.
Ja. Det var der, jeg mødte min mand.
Jeg var gift med filmene dengang.
Jeg tænkte: "Okay, det er det her, jeg vil.
Jeg finder aldrig en, der elsker at lave film lige så meget som mig."
Så mødte jeg Kathy, og vi blev gode venner.
Og jeg forelskede mig.
Jeg tror, det er nøglen til vores forhold her 37 år senere.
Vi er stadig gode venner.
Vi elsker at arbejde sammen og at lave film.
Jeg fortsætter helt sikkert et par år endnu.
Men nu føler jeg...
...at jeg i det mindste kan tage lidt hjem.
Jeg er taknemmelig for muligheden for at spille den her figur.
Det har åbnet for andre muligheder.
Jeg var allerede blevet kommercielt levedygtig,
og nu havde jeg også stor succes med en anden filmserie.
Efter han blev Indiana Jones, og Han Solo så kom oveni,
tror jeg ikke, han kunne gå på restaurant
eller træde uden for en dør uden at blive omringet.
Harrison har fortalt mig noget om berømmelse,
som jeg fandt meget interessant. Han sagde:
"Jeg har ondt af unge mennesker, som bliver meget berømte tidligt.
Jeg var heldig."
I tiden før han kom i rampelyset,
havde han haft succes både som tømrer og med at renovere huse.
Folk henvendte sig til ham om projekter.
Så han havde levet et liv, før han blev filmstjerne,
hvor den her orkan af berømmelse ramte ham.
Okay, Harrison. Jeg ville spørge dig,
om du er begyndt at føle dig typecastet
som en actionstjerne og hårdfør eventyrer, eller om du vil have andre roller?
Er du tilfreds med de roller, du får lige nu?
Nej, jeg...
Jeg tror, det er rigtigt nok, at jeg får roller af en bestemt type,
men jeg har fået mulighed for at lave mange ting uden for den genre.
Jeg har altid villet prøve andre genrer, når muligheden bød sig.
Nu var jeg først i 40'erne.
Og jeg var meget egnet til roller i nogle af de helt store film,
som blev lavet dengang af nogle af de helt store instruktører.
Det var dybest set "en for dem og en for mig."
Og med "dem" mener jeg filmstudiet og publikum.
Bagefter ville jeg lave en film for min skyld,
uanset om den ville blive en succes eller ej.
Det her var en meget travl periode i Hollywood.
Der var alle de her unge og rebelske fyre,
som gjorde oprør mod hele systemet.
Der var en lang række af dem. Steven, George, Coppola, Milius.
De ville have deres visioner. De ville være selvstændige.
De ville lave film, som de ville.
Og det skete faktisk ret hurtigt, for de fik stor succes.
Så meget succes, at det ændrede Hollywood for altid.
Og det resulterede i 20-30 fantastiske år med film af meget høj kvalitet.
Film fra de her fyre, men også fra Sydney Pollack, Alan Pakula og Mike Nichols.
Fantastiske filmskabere, som jeg fik chancen for at arbejde sammen med,
fordi jeg havde nået en alder, hvor jeg kunne spille de her figurer.
Jeg havde ikke troet, at jeg ville blive hovedrolleindehaveren.
Jeg tænkte, at jeg ville være heldig at få en fast rolle i en tv-serie.
Men jeg ville kunne leve af skuespillet. Det var det, jeg ville.
BLADE RUNNER - (1982) INSTRUERET AF RIDLEY SCOTT
Blade Runner var en stor film med et stort budget.
Og den var vanskelig at lave, fordi det foregik om natten og i regn.
Et nyt liv venter dig i kolonierne.
Det var en anderledes film. Men det var den type film,
som jeg havde arbejdet mig op til at blive overvejet til.
Jeg nød ham i Blade Runner.
Jeg ved, at den var svær for ham. Men det var en god rolle.
Jeg kunne også lide ham i Vidnet, som var en meget mindre film.
Hvordan ser jeg ud? Amish?
Du ser almindelig ud.
Noget, som virkelig imponerede mig ved Harrison,
var, da han lavede Vidnet.
Det var en fantastisk oplevelse.
Jeff Katzenberg ville lave den sammen med Paramount.
"Ved du, hvem der bør instruere den?"
Det var første gang, jeg blev spurgt.
Jeg havde lige set Lev farligt.
Og jeg sagde: "Hvad med Peter Weir?"
De tilbød mig filmen og sagde:
"Kom forbi. Vi vil gerne have, at du og Harrison møder hinanden."
Så før jeg vidste af det, sad jeg på et fly mod hans hjem i bjergene.
Jeg stod af i den lille lokale lufthavn.
Der stod han og tog imod mig, og det overraskede mig.
Harrison?
Han sagde: "Vi skal lige forbi markedet på vej ud til ejendommen."
Da jeg gik i gangen,
bemærkede jeg Han Solos billede på noget morgenknas.
Han var allerede på morgenmaden. Og jeg var kommet for at møde ham.
Jeg overnattede hjemme hos ham og arbejdede på manuskriptet,
og vi talte om, hvordan vi så filmen.
Jeg har altid båret en Panama-hat.
En aften, da optagelserne var færdige, og solen var på vej ned,
gik Harrison og jeg tilbage til hotellet.
Der kom en ung fyr gående imod mig, og han gloede på mig.
Jeg prøvede at kigge væk, men han kom alligevel.
Han passerede mig alt for tæt på og sagde ind i mit øre:
"Der er altså kun én."
Så gik han videre, og jeg sagde: "Hørte du det, Harrison?"
Han tænkte, at det var som den hat, du har på i Indiana Jones."
Det grinede vi meget ad. Men...
"Der er altså kun én."
I Vidnet tænkte jeg for alvor,
at der er mere ved Harrison, end man lige tror.
Der er ikke meget plads til dybde og følelser i Indiana Jones.
Og jeg tror, at i Vidnet
der kunne han grave ned i det på en troværdig og jordbunden måde.
For han havde spillet den her arketypiske rolle så længe,
at man glemmer, han er skuespiller.
Måden, som han valgte instruktører på, er noget, som en filmkender ville gøre.
Det er ikke en, der ikke forstår sig på film.
I den her periode, hvor verden stod åben for ham, forstod han at udnytte det.
Vi kunne se hans ambitioner, og hvordan han blev udfordret.
Hæld dem ikke i ferskenerne.
Jeg vil mene, at Harrison har skabt sin egen skygge
med Han Solo og Indiana Jones.
Han ville ikke defineres af de roller.
Og den risiko, som det indebar for ham,
for måske kunne det skade hans image, er spændende.
Når en stjerne vælger at løbe en risiko,
så er det spændende, for det er, som om de starter forfra.
Og vi nød begge to den følelse på den her film.
Hvis vi ikke rammer rigtigt, kan det give bagslag,
og det gælder jo alle film.
Der var øjeblikke med ægte, glædeligt samarbejde
mellem mig og Peter og alle andre involverede.
Og vi morede os virkelig med det.
Jeg elsker den film. Den er virkelig god.
Du tog ikke engang med, da du var nomineret til "Bedste skuespiller".
- Hvad? - Ja.
Du blev nomineret for Vidnet i 1986, men du kom ikke til Oscaruddelingen.
Jeg havde... Jeg havde lektier for.
Jeg elsker alle hans film. Jeg har nok set Flygtningen 30 gange.
FLYGTNINGEN - (1993) INSTURERET AF ANDREW DAVIS
Jeg husker Flygtningen som den mest åndeløse introduktion til en figur,
og det var en ikonisk film under min opvækst.
Og så var det Working Girl.
Måske kan jeg bare ikke lide dig.
Mig? Umuligt.
Der er så mange forskellige udgaver af Harrison som skuespiller.
Så jeg føler, at jeg har genopdaget ham mange gange.
Jeg elsker Regarding Henry, som er et dristigt valg.
Jeg har aldrig set Harrison gøre den slags på film før.
En anden figur, jeg er vild med, er Allie Fox i Mosquito-kysten.
Jeg nød også at se ham spille USA's præsident.
Jeg er USA's præsident.
Der er de syndige fornøjelser. Der er Air Force One.
Forsvind fra mit fly!
AIR FORCE ONE - (1997) INSTRUERET AF WOLFGANG PETERSEN
Jeg er så fascineret af de valg, han har truffet i årenes løb.
Jeg har fulgt hans karriere, og han har den her evne til
at få folk til at forelske sig i ham efter fem minutter.
Han trækker en ind i historien.
Man får lyst til at tage med på den rejse, som figuren skal på.
Han presser virkelig på med intensitet og tempo...
Han forsøger altid at udvide grænserne
og sprænge rammerne for, hvad den mandlige hovedrolle kan være.
- Hej, mor. Vi er i Sri Lanka. - Vil I træde ud af billedet?
Sri Lanka!
Ikke ringe. Her er dejligt. Folk er rigtig søde.
Søde elefanter.
Her står vi og er totalt spontane.
Lad os få lavet en film.
George sagde: "Hvis du siger ja til første film,
så skal du sige ja til tre, for jeg har tænkt mig at lave tre."
"Helt sikkert," sagde jeg.
Det gav vi hånd på den dag på stranden i 1977.
Værsgo!
Og tak. Flot.
Det var rigtig godt. Det var det.
Det var en god optagelse!
For mig kunne intet overgå Jagten på den forsvundne skat,
fordi det er første gang, man bliver kastet ud i den verden.
Men alle filmene er vidunderlige.
Jeg glædede mig til at se dem og til at se figurerne igen
og den filmskaber, som jeg beundrer.
Steven Spielberg flekser musklerne og afprøver nye ting.
Hr. Spielberg, hvordan føles det at instruere en musical?
Det føles bare fedt.
Det var lavet for at snyde folk til at tro, at de så en anden type film.
Min mor troede faktisk, at det var den forkerte film i de første fem minutter.
I hver af filmene skulle publikum
lære noget nyt om Indiana Jones.
Vi ville ikke gentage de samme ting igen og igen.
Han hedder Henry.
Han er din søn.
Jeg ville have, at historiefortællingen skulle indbefatte
en figur, der kunne føre os mod større viden,
eller en situation, vi ikke havde set Indiana Jones i før.
Nu er der hul i min kjole fra Paris!
Kate var fantastisk. Vi havde det så sjovt.
Hun tilførte rollen en masse glæde og glamour.
Åh gud!
Min kjole!
Jeg var ellevild, da jeg blev hyret.
Jagten på den forsvundne skat blæste mig fuldstændig bagover.
Steven Spielberg, sikken fantastisk instruktør.
Og Harrison var perfekt til rollen.
Jeg mødte ham på flyet.
Han er stille og taler ikke så meget.
Han er ikke til småsnak.
Men han er både kløgtig og intelligent. Når han taler, så lytter man.
Indy!
Du skal ikke sige Indy. Bare... Det skal være et skrig.
Publikum skal ikke sige: "Jeg ved, hvad der sker."
Hun stikker hånden ind i hullet, og hans hånd kommer ud.
Det var deres anden film sammen, så jeg var den nye i flokken.
Og de havde en meget afslappet omgangstone.
De havde indforståede vitser.
- En lille vits mellem vitserne. - Det er mellem skuespiller og instruktør.
Harrison er virkelig en gentleman. Jeg følte mig meget beskyttet.
Han vidste, at jeg var den nye. Det var kun min tredje film.
Og det var en kæmpestor produktion.
Når han så, at jeg var usikker og ikke vidste, hvad jeg skulle,
så påtog han sig rollen som filmens vært, og jeg var gæsten.
Han kommer med det, som det kræver.
Værsgo!
- Lao. - Lao.
Scenerne går så hurtigt. De er voldsomme. De er intense.
Kom!
Filmens tavse figur er actionscenerne.
Det var hårdt arbejde, men jeg syntes, det var så spændende.
Jeg elskede det.
Du godeste! Katastrofelanding!
Det er en unge, der kører!
Og Ke. Ke Huy Quan. Vi har den her lille dreng med.
Han og Harrison var bedstevenner.
Vi bukker os for...
Jeg bukker for shamanen, og så bukker du.
Han var omkring otte år gammel, da vi lavede filmen.
Jeg var faktisk 12 år gammel.
Og han var helt fantastisk. Rigtig sjov at arbejde sammen med.
Jeg havde aldrig set Jagten på den forsvundne skat.
Så jeg vidste ikke, hvem Harrison Ford var, eller hvad Indiana Jones var.
Jeg kan bare huske, at han var virkelig sød.
De to havde et fantastisk forhold.
Ke fik hele tiden Harrison til at grine.
Hvis Harrison var i dårligt humør, sendte jeg bare Ke hen til ham,
og han fik Harrison på andre tanker på et splitsekund.
Han var en glædesspreder.
Meget morsomt.
- Meget... Ha ha ha! - Ha ha ha.
Vi lavede konstant numre med Steven.
Da vi optog sekvensen med minevognene, blev der serveret is.
Så vi tog de her isvafler og tværede dem ud i ansigtet.
Så satte vi os i vognen, og da vi kørte forbi kameraet,
stak vi hovederne op med vores isvafler.
Vi lavede masser af spas og løjer.
Jeg kan huske, at Steven sagde: "Det er virkelig sjovt. Den beholder vi."
Hvad laver du?
Det var en typisk dag på Templets forbandelse.
Det er sjovt!
Et af de bedste makkerskaber i de her film var i Det sidste korstog.
Indiana Jones vender tilbage.
Filmen har premiere i morgen.
Denne gang vender Indiana Jones tilbage med en ny figur.
Jeg talte om, at jeg ville se min far,
og så fik Steven idéen og så var der selvfølgelig skuespilleren.
Junior?
Ja.
Gør det nu ordentligt.
- Og værsgo! - Junior!
Ja!
Det var fantastisk at se Sean Connery og Harrison arbejde sammen.
De var som to mesterboksere, der tørnede sammen.
Men det fungerede helt fantastisk.
Hvorfor hviler du dig, når vi er så tæt på målet?
Afgang!
Steven, Harrison og jeg arbejdede rigtig godt sammen.
I den her film
får Indiana Jones-figuren en mulighed for at være mere menneskelig,
fordi han altid har været en enspænder
og isoleret og aldrig rigtig har haft et forhold til nogen.
Muligheden for at udtrykke det
var meget forfriskende for Harrison som skuespiller.
Det var også lidt af en lettelse for ham.
Det her er ukendt territorium. Men det har været virkelig sjovt.
Var det?
Det har været nogle hårde år.
Først far og så Marcus.
Og i tidens løb har vi mistet nogle af vores nærmeste venner.
Der er meget sørgmodighed.
Når jeg tænker på River Phoenix
og det, han bragte til den unge Indys figur...
Harrison foreslog River Phoenix,
fordi de havde arbejdet sammen på Mosquito-kysten.
Han vidste, hvor dygtig han var.
Under Mosquito-kysten betragtede jeg Harrison nøje,
og bed mærke i nogle af hans træk,
og når jeg så imiterede ham, begyndte folk at grine.
Og det var sjovt. Jeg ville gerne være den unge Indy.
- Klar? - Ja.
Godt. Og så angriber løven, og du rykker tilbage.
Ikke længere tilbage.
Jeg synes, det er en fed figur, som er skrevet virkelig godt.
Og når Harrison så kommer ind... Han er så charmerende.
Han har styr på det.
Han vejledte mig og gav mig et bedre indblik i figuren.
Jeg fik en følelse af, hvor det hele stammer fra.
Måden, han reagerer på, og det, der foregår i hans hoved.
Og det spillede jeg, men i en yngre udgave
og med lidt mere uskyld og mindre erfaring.
Den gavmildhed, som Harrison udviste over for River, tog River virkelig til sig.
River var taknemmelig for, at Harrison kunne give ham den viden.
Nej, far!
- Junior! - En, to, tre, fire...
På græsk.
Hvis jeg skal sammenligne alle filmene,
så er min yndlingsfilm Jagten på den forsvundne skat.
Og den næste på listen ud af mine fire,
er den, hvor Sean Connery spiller Indys far.
Men Templets forbandelse, som er den anden film i serien,
ændrede mit liv fuldstændig.
Kvinden, jeg hyrede til at spille Willie Scott, endte med at blive min hustru.
Så på en måde skylder jeg den oplevelse mere, end jeg kan beskrive,
fordi jeg mødte Kate Capshaw på den.
Indiana Jones har virkelig ændret mit liv.
Det blev vendt op og ned.
Det... Undskyld.
Kathy, Frank, Harrison, Steven og mig.
Vi blev bedstevenner, og det var så sjovt.
Indiana Jones fra Princeton, New Jersey.
Hvad sker der i Europa? Er krigen slut?
Tyskerne har stadig besat Belgien.
Jeg var så investeret i Indiana Jones at da den endelig landede på tv,
tænkte man: "Hvordan bliver det? Hvordan vil de gøre det?"
Serien handlede lige så meget om historie.
Faktisk mere end filmene. Den handlede om rigtig historie,
og måden, som figuren interagerer med den på.
Du godeste! Det er jo slet ikke, som De sagde, dr. Jones!
Og at se ham dukke op i den... Det anede man jo ikke,
for det annoncerede man ikke med dengang. Vi havde ikke internet endnu.
Det var en dejlig overraskelse at se ham dukke op.
Harrison går herhen, og Saginaw stiller sig bag ham.
Kan de begge to være i billedet?
Det var et sjovt afsnit at lave.
Harrison gjorde os en tjeneste, og det var en sjov weekend.
Det er som at besøge en ven og lave en film samtidig.
- Småkage? - Nej.
Han huskede mig på, hvad jeg skylder ham.
Nej, jeg gør det gerne. Det er sjovt.
Og jeg bor her jo.
Det viser hans hengivenhed over for figuren.
Og værsgo!
Vi følte, at vi fik hans velsignelse til det, som serien forsøgte på.
Og jeg tror også, at det stemte overens med det, han gerne ville se fra figuren.
Jeg tror hele tiden, at Harrison glædede sig til at spille Indy.
Han var meget entusiastisk over at komme tilbage i rollen.
INDIANA JONES OG KRYSTALKRANIETS KONGERIGE
Deres skat var ikke guld, men viden. Viden var deres skat.
Da vi havde lavet den fjerde film færdig, kan jeg huske, at Steven var meget ivrig
efter at lave en femte film.
Det føltes, som om der var mere at fortælle,
og eftersom Indiana Jones og Marion Ravenwood blev gift,
var det en indikation på, at der var mere i vente.
Jeg tror, at alle følte, at der ville komme en film mere,
og så gik der bare rigtig lang tid.
Og det begyndte at føles mindre sandsynligt.
Jeg tror, at vi alle sammen gerne ville lave en sidste Indiana Jones- film.
Jeg følte, at nu havde jeg lavet fire, og at det måtte være nok.
Men jeg prøvede virkelig at presse på for at få den femte film lavet.
Så vi måtte spørge os selv:
"Kan man lave endnu en film med Indiana Jones,
med en anden skuespiller i hovedrollen?"
Det er et tydeligt nej.
Den store udfordring er, at man vender tilbage til genren uden nye skuespillere.
Man har den samme skuespiller, som spillede rollen, da han var i 30'erne,
og nu er han sidst i 70'erne.
Og jeg tror, at det, som måske før blev set som en stor ulempe
med en skuespiller, der havde overskredet sin udløbsdato, rent faktisk var fordelen.
Jeg har altid gerne villet se Indiana Jones i den her alder,
for han var altid meget fysisk og lidenskabelig,
da han var en ung mand.
Jeg ville se ham i situationer, som vi ikke havde set ham i før.
Og den bedste måde at gøre det på var ved at bruge alderen.
Jeg ville lave en film om Indiana Jones i sit livs efterår.
På papiret var idéen om at lave endnu en Indiana Jones-film ret skræmmende.
Ikke kun fordi man går i fodsporene
på en af filmhistoriens største filmskabere, Steven Spielberg.
Min grund til at gøre det var mere personlig end pragmatisk.
Jeg tænkte på middagsforestillingen på premieren i 1981.
Meget farlige. Du går først.
Alle disse menneskers navne var med, og nu står de alle sammen her
og beder den her knægt fra det nordlige New York om at lave en film.
Og de ville arbejde sammen med mig. Det føltes, som om cirklen var sluttet.
Og tak.
Jeg kunne ikke lade være.
Din far mente, hjulet kunne forudsige sprækker i tiden.
Jeg var helt vild med vores manus.
Det blev skrevet af Jim Mangold og Butterworth-brødrene,
som er engelske dramatikere og manuskriptforfattere.
Og de kom på det her fantastiske koncept.
Jeg vidste, at filmen handlede om tid.
Om fortabte muligheder, trufne valg og uigenkaldelige fejltagelser.
I 1944 var Indy en helt.
Nu er Indy 70, og de her er heltene:
Astronauterne!
Verden er på sin vis rykket videre.
Den handler meget om, hvordan han betragter sig selv
og måler sig selv.
Men ikke på en melankolsk måde. Det er figuren, der vurderer sig selv.
Og noget i os indser,
at måske er det også Harrison, der vurderer sig selv som figur,
og det, som figuren symboliserer for os alle.
Jeg ville lægge ud med at vise Indy som en, der var langt fra at være en helt.
Den tid ligger bag mig.
Så ville vi nemlig mærke glæden, når han vendte tilbage til det.
Vi ses i morgen, Indiana Jones.
Der er altid en figur fra Indys fortid,
som trækker ham ind i historien, eller som han trækker med sig ind.
Vi prøvede at skabe noget nyt,
som havde en velkendt følelse, og som havde noget at gøre med fortiden.
Phoebe og jeg havde lavet Solo sammen.
Så vi spiste middag sammen, og jeg sagde:
"Nu spørger jeg dig om noget, som jeg ikke aner, hvad du vil sige til.
Men vi ville blive glade, hvis du ville overveje
at spille over for Harrison i den sidste Indiana Jones- film."
Og hun faldt tilbage i båsen.
Det er et spørgsmål, som man tror er en joke, og jeg var sådan helt...
Må vi bede om en flaske vin mere, tak?
Så kom vinen ud, og jeg sagde: "Det her er så morsomt."
Hun sagde: "Jeg mener det."
Hun var mit førstevalg til rollen.
Hun har en ganske særlig energi.
Vi ville hyre hende, før vi overhovedet var gået i gang med at skrive.
Vi havde aldrig andre i tankerne.
Vi skrev manus med hendes stemme i baghovedet.
Det mest skræmmende øjeblik var,
da vi endelig kunne give manusset til Phoebe,
men ikke vidste, om hun ville sige ja,
eller hvad vi ville gøre, hvis hun sagde nej.
Harrison ringede faktisk til mig,
og jeg fik en besked, hvor der var en rigtig lang pause.
Og så: "Det er Harrison Ford."
Jeg var sådan: "Hvad?"
- Lad os gøre det! - Jeg er klar.
Okay, baggrunden kører.
Og action!
Vi talte sammen om filmen.
Han sagde: "Jeg er meget spændt på den."
Jeg sagde: "Når du kommer forbi,
så vil jeg gerne spise lidt mad sammen eller tage en drink.
Det kunne være rigtig sjovt."
Han sagde: "Nej, det tror jeg ikke."
Jeg var sådan: "Nå." Så nævnte han, at han spillede tennis.
Jeg sagde: "Måske skal vi spille tennis." Og han sagde: "Nej tak."
"Okay, så ses vi bare på settet."
Jeg var meget nervøs den første dag.
Men Harrison var så varm og åbenhjertig.
"Hej! Nu skal vi lave den her film!"
Prædiker den gamle gravrøver!
Jeg sagde til ham: "Hvis du synes, jeg er dårlig, så sig til.
Jeg vil hellere have, at du siger det, for ingen ved det bedre end dig."
Han sagde: "Du klarer det fint, unge dame."
Mere kan man ikke ønske sig.
At Harrison Ford siger: "Du klarer det fint, unge dame."
Jeg kunne knap nok holde trit,
hvilket vist kun var en overraskelse for mig selv.
- Hun er fantastisk. Hun har... - Nej.
Bare lad mig. Hun har lange ben.
Jeg er imponeret over hans udholdenhed.
For jeg er helt færdig efter fire sekunders løb.
Harrison vil altid ankomme på settet og analysere alt, hvad vi foretager os.
Hvad?
Han går allermest op i at underminere alt det urealistiske.
Harrisons interesse ligger i at komme helt tæt på virkeligheden
og så få noget sjovt ud af det.
De får hinanden til at grine, og de tager hinanden meget alvorligt.
Det ville Indiana Jones ikke gøre.
Der opstod en slags orkan, når de to var sammen.
Jim pressede Harrison, og Harrison pressede Jim.
Det var meget inspirerende.
Selv når de var uenige om noget, så var det...
Og bagefter sagde de: "Jeg elsker dig."
Ja, skat!
Jeg var vild med deres energi.
Jeg var vild med, at de begge to ville skære alt det overflødige væk.
"Lad os gøre det igen. Det var ikke godt. Vi prøver igen. Jeg er vild med det.
Vi behøver ikke tale om det. Vi ved, hvad vi laver. Lad os prøve igen."
Det er her, jeg vender mig. Hvis instruktøren altså rammer rigtigt.
- Okay, jeg sigter efter det. - Vi går i gang.
Vi er nogle ret højtråbende og uhæmmede mænd.
Og vi råber ad hinanden.
Jeg siger, at han er fuld af lort, og han siger det samme til mig.
Vi kommer rigtig godt ud af det. Og vi morer os.
- Jeg vidste ikke, at du vidste det. - Jeg ved det.
Der er skabt et billede af, at Harrison Ford er en gnavpot.
LATE NIGHT WITH CONAN O'BRIEN DEN 7. FEBRUAR 2006
Sikke noget l***.
Det, der irriterer ham, er,
hvis nogen ikke brænder 100% for det, de foretager sig.
Hvis nogen ikke har
den lidenskab og entusiasme for filmskabelse, som vi andre har.
Du har altid gjort, hvad du selv ville, Indiana Jones.
Når der så dukker nogen op med en anden holdning, så bliver du gnaven.
Ja, det er korrekt.
Han finder sig ikke i folk, der bare kører den ind på rutinen.
Ja, det er, fordi jeg er rædselsslagen for at være med i en dårlig film.
Harrison bliver vred, når folk ikke er ordentligt forberedt,
og når folk ikke viser respekt for hans arbejde.
Han vil gerne have koncentration fra alle. Det handler om filmen.
Det kræver han.
Og det er fantastisk, for så ved alle, hvad der forventes af dem.
- Klar? - Klar! Løb udenom!
Skynd jer nu!
Vi er ved at lave en film!
Mange tak!
Fremragende! Klar?
- Okay. Vi kører. - Klap i!
Han fylder altid enormt meget.
Men han er også virkelig sjov,
og det har altid været en stor del af hans præstationer
og grunden til, at folk kan lide ham.
Min kone er i telefonen, for hun kan ikke komme til min fødselsdag.
MIKE MASSA HARRISON FORDS STUNTMAND
Jeg kommer snart hjem, skat.
- Bare rolig. - Det er ikke mig!
Jeg glæder mig til at se dig.
Han er virkelig sjov. Han har en spøjs humoristisk sans.
Det er en sort humor, men meget sjov.
Det er ligesom kontaktsport, når man møder en mand som ham.
Men han hjalp mig lidt.
Næste gang bølgerne går højt, tager jeg den her på.
Så nu skal jeg bare lige hente ham.
Det er dejligt at se folk, der ved, hvad de laver,
nyde deres arbejde og være et hold.
Det er et hårdtarbejdende filmhold. Jeg nyder at arbejde sammen med dem.
Det interessante ved Harrison er,
at han går meget op i detaljerne.
Han er en meget grundig person.
Det er ikke nogen overraskelse, at han arbejdede som snedker.
Hans store sans for detaljer går igen i alt, hvad han laver.
Tømrerarbejde består af en lang proces af forskellige sekvenser.
Man tager råmateriale og udglatter det. Man gør det lige.
Og så skal man finde
den form i træet, der vil tage sig allerbedst ud.
Når man opbygger en figur eller en filmrolle,
så går man til det på samme måde
og bygger hele processen op fra et fundament.
- Hej, Harrison. - Hej, Mo.
Harrison sagde, han ville kigge forbi, og så kom han cyklende.
Han kørte herhen, og vi gennemgik hans rekvisitter.
Han tog sig rigtig god tid og gennemgik det hele grundigt.
Han prøvede de forskellige ting. Om den her sagde han: "Den er nusset."
Så vi viser ham den senere, når vi har gjort den ren.
Nogle gange skal jeg knibe mig selv i armen.
Det er sjovt, for i går viste jeg Harrison et billede af min far,
som arbejdede på den første film.
Jeg fik min far til at signere billedet og give det til Harrison.
Det sagde han i går.
- Rekvisitter! - På vej!
Hvor blev du af?
Det handler om at gøre kostumet helt rigtigt til den pågældende scene.
Det er en ære at klæde ham på. Han vil gerne selv tage hatten på.
Jeg giver ham hatten sådan her. "Værsgo, Harrison."
Det er ham selv, der tager den på.
Og han laver altid den der... Ja.
Den bevægelse. Den er lidt for stor til mig.
Når man tager den på, er man Indiana Jones.
Det er det eneste, man behøver.
Der gik en måned på optagelserne, før jeg så ham i kostumet.
Vi var i Sicilien.
Jeg skulle gå efter ham op ad en sti og så ind i en hule.
Og vi skulle se meget alvorlige ud.
Jim kom hele tiden hen til mig og sagde:
"Du må ikke smile, Phoebe. Du går og smiler bag ham."
Jeg svor, at det gjorde jeg ikke. Og så viste han mig det.
Det var, fordi Harrison kom ud i kostumet, og jeg var...
Og i alle de efterfølgende scener var jeg sådan... bag ham.
Til sidst måtte Jim sige: "Du er bange. Der er meget på spil. Ikke fnise."
Renny! Renaldo!
Han ved, hvilken virkning han har på folk, når han er klædt som Indiana Jones.
Jeg er meget taknemmelig, for han ved udmærket,
hvordan han skal spille, så man føler sig godt tilpas.
Det føltes straks, som om jeg var en del af scenen.
"Hvad synes du om det?"
Så man glemmer faktisk meget hurtigt,
at man står foran Indiana Jones og alt det der, ikke?
Det er smukt.
Når jeg gør det, gør du det igen. Jeg slår dig i den retning.
- Okay. - Ja.
Og så lidt mere herover.
Okay, vi kører!
Baggrunden kører!
170? Flere bud? Første, anden...
Solgt.
Hvad laver du?
Harrison vil gerne have, at det er ægte.
Han er selv lidt af en eventyrer. Han vil gerne knokle.
Han vil lære at håndtere den pisk bedre end nogen andre.
Han vil være den, der rider på hesten.
Han vil helst ikke være afhængig af stuntfolk.
Det har altid været meget omstridt, for alle var meget tøvende og sagde:
"Ja, men du er jo ikke ung længere."
Og han var ligeglad.
Han ville være den, som udførte stuntet.
Alle og enhver kan ride.
Der var stor bekymring omkring min sikkerhed,
og det både morede mig og gjorde mig rasende.
Burde han gøre det? Det ved jeg ikke.
Min kone siger altid, at jeg ikke skulle have lavet det stunt.
"Hvorfor gjorde du det?"
Så jeg skal ikke blande mig i, hvad Harrison gør.
Jeg ved, hvordan han har det. Han elsker sit arbejde.
Og hvis han kan gøre det og gøre det bedre end andre, så lad ham.
Det at se Harrison Ford på 79 år udføre stunts...
Jeg håber, jeg lever så længe,
at jeg stadig kan slå på tæven, når jeg nærmer mig 80 år.
Det er fantastisk.
Spring!
Hvad med mit dårlige knæ?
Jeg har indset noget grundlæggende ved de her film,
som jeg aldrig har taget alvorligt.
Det er meget nemt at komme til skade, når man laver dem.
Jeg tror, at det liv, han har haft med de her film,
og de skader, han har pådraget sig...
Det er helt utroligt.
Hvis Harrison giver nogen en kajeryster,
så skader han sin hånd, som de fleste af os ville gøre.
Jeg hører, det var, fordi han slog en nazist.
Så det var i det mindste noget.
Tre, to, en og værsgo!
Jeg ville gerne spille en fysisk aktiv figur
og lave det samme fysiske skuespil, som jeg gjorde, da jeg var 40
eller 50, 60, som 80-årig.
Så vi starter med at vise, hvor højt oppe du er...
Det skulle se barsk og svært ud.
Publikum skulle mærke, hvordan det føles at være Indiana Jones.
Jeg tænker på, hvad fanden jeg laver
ti meter over jorden med dårlige skuldre,
krakeleret rygsøjle, en plade i det ene ben og en skrue i det andet.
Det forstår jeg godt.
Gu gør du ej.
En af de ting, man står over for, når man bliver ældre
er værdien af ens resterende år her på Jorden.
Og trangen til at gøre noget nyttigt.
Her er det.
Har han et sidste eventyr i sig?
Har han modet til at gøre det igen?
Ned i bassinet!
Og jeg håber, at filmen giver publikum svaret "ja".
Hvordan forklarer du hans tiltrækningskraft?
Han er ikke den typiske helt.
Han er ikke den typiske hovedrolle.
Men han er en flot fyr, ikke også?
Hvor skulle jeg vide det fra? Du spørger den forkerte.
- Filmene har jo stor succes. - Du er den rette at spørge.
Jeg taler ikke om filmenes indtjeningsmæssige succes.
Jeg siger, at som film er de meget succesfulde.
Det er derfor, vi kan lide dem, fordi de fungerer godt som film.
Og vi kan lide film.
Jeg tror ikke kun, at Indiana Jones ændrede mit liv.
Den ændrede film som helhed.
Giv dem det glatte lag, Indiana Jones!
En del af dna'en i en Indiana Jones- film er,
at den er en slags opvisning for det bedste fra alle afdelinger.
Det her er totalkunst, som kræver en masse opmærksomhed.
Og især i en film som den her,
hvor folk vil stå med en lup og granske alle detaljer.
Og værsgo!
Det er det hele. Det er kostumerne.
Hatten var god. Den er god i den her.
- Rekvisitterne. - Rekvisitter! Pisk!
Det er lyden.
Det er kostumerne, skuespillerne, instruktionen og klipningen.
Kæmpe produktion, action, eventyr og fantastisk musik.
AFI HYLDEST TIL JOHN WILLIAMS DEN 9. JUNI 2016
Den forbandede musik følger mig overalt.
Den blev afspillet på operationsstuen, da jeg skulle have en koloskopi.
Indiana Jones-temaet er et af Johns største værker.
Måske et af de største musiske værker overhovedet. Det er mystisk godt.
I bliver helt vilde nu.
John Williams knyttede alle de her film sammen
og gav Harrison, som figuren Indiana Jones, en musikalsk identitet.
Han spillede nummeret for mig på klaver i sit musikværelse.
Jeg sagde: "Alle skoleorkestre kommer til at spille det her."
Det tema kommer til at overleve os alle.
Indiana Jones var vidunderlig, fordi den aldrig bliver helt alvorlig.
Harrison Ford har den her evne til
at spille de mest dramatiske scener med et lille glimt i øjet.
- Det kan jeg ikke. - Skal du have en lur først?
Det at være i lokale med et helt orkester
og se, hvor grundigt og præcist han arbejder,
og den enorme respekt, som musikerne har for ham og omvendt...
Det er en vidunderlig oplevelse.
Harrison. Vi elsker dig.
Vi ville ikke være her uden jer.
Der havde ikke været mange amerikanske multigenerationelle historier,
som var centreret omkring én figur.
Det, at de gjorde det så konsekvent med Indiana Jones,
og samtidig bevarede det høje niveau, er noget, vi aldrig må glemme.
Jeg kan ikke komme på andre filmserier, der har mestret det i samme grad,
hvor man også kan mærke, at både filmskaber og stjerne modnes sammen.
Jeg tror, at det bliver en ting, hvor folk sætter sig sammen med deres børn
og taler om filmene og om, hvor de var, da de så dem.
Vi ville gerne give de her film videre til dem, vi holder af,
så de kan forstå, hvad de betyder for os.
Og man håber, at de vil give glæden videre til en anden.
Vi indså alle sammen, at grunden til,
at vi er i stand til at lave de her film igen og igen,
er på grund af publikum og fansene.
Harrison er meget imødekommende.
Han giver fansene så meget tid, som de har brug for, til at fejre det.
CEFALU, ITALIEN (2021)
Cefalù var ret interessant, for rygterne spredte sig hurtigt.
Harrison Ford var ikke den eneste Indiana Jones i byen.
Der blev set mange dobbeltgængere gå rundt i gaderne.
Vi er italienske fans af Indy og selvfølgelig Harrison Ford.
Så vi er taget herhen i håb om at møde Ford,
for han burde komme forbi her, så vi håber, vi er heldige.
Harrison!
Ciao!
Harrison sørgede for, at vi kørte en omvej, så vi mødte dem.
Så vi kørte derhen i vores golfvogn
og hoppede ud, og jeg tror, vi reddede hele deres liv.
Tre, to, en.
Man føler et ansvar for ens kunder.
Og mange tak.
Jeg tænker på dem, der ser mine film, som kunder frem for fans.
Jeg har ansvaret for at give dem kvalitetsservice.
Skjoldet er den anden markør.
Nu har De også julelys i øjnene.
Den glæde, som Harrison tilfører figuren, er inspirerende for børn.
Hvor fedt er det lige?
Nogle af dem blev inspireret til at blive filmskabere,
men også lærere og arkæologer.
"Neo," betyder "ny" og "lithic..."
I-T-H... I-C.
Da Jagten på den forsvundne skat udkom, var det sådan: "Det her kan jeg leve af."
Det er ikke bare kærlighed til historie. Jeg kunne faktisk blive lærer.
Jeg kunne blive lektor.
Vær klar til at diskutere forskellen på folkevandring og udvandring.
Vi har altid lavet sjov med, at jeg hedder dr. Jones.
Da mine venner opdagede, at jeg ville arbejde med arkæologi,
løb folk rundt og sagde: "Dr. Jones! Dr. Jones."
Okey dokey, dr. Jones. Hold på hat og briller!
Da jeg fik min eksamen, gav mine venner mig Indiana Jones-bokssættet
og en pisk.
- Giv mig så pisken! - Adiós, señor.
Det, at vi har levet så længe
med Harrison Ford som Indiana Jones, har givet os en følelse af,
at vi er vokset op sammen med ham.
Jeg var lærer
i "Introduktion til arkæologi" i 1989, da den tredje film udkom...
- Kalder du det her arkæologi? - Ud med dig, far!
...og mit lille hold på ti elever
voksede til 100 på grund af den film.
Så taler jeg med jer en efter en.
Antallet af mennesker, der gik ind i arkæologi
på grund af de film, fik det til at føles meget levende.
Det fik historien til at virke som en endeløs række af eventyr,
og når man går tilbage til Det Gamle Testamente, så passer det.
Og den samme form for fare.
Han knæler for Gud. Knæl!
Knæl!
Man føler, at hvis man er arkæolog, så vil man opleve den slags eventyr. Klart.
Han var også utroligt sexet, så det er også noget at stræbe efter.
Men der var også noget fantastisk over hans figur
i og med, at han gik så meget op i historie og var så intelligent,
og tog ud på alle de her store eventyr, men altid for at beskytte noget dyrebart.
Hvis du vil blive en god arkæolog,
så skal du ud af biblioteket!
Den todelte personlighed
er faktisk ikke så anderledes fra en rigtig arkæolog,
for man kan gå rundt på universitetet og holde forelæsninger,
men man har mest lyst til at flå jakkesættet af, stige på et fly,
og tage et sted hen som Egypten eller Arabien og finde den ægte historie.
Folk er stadig i gang med at udforske mindre kendte steder.
Arkæologerne går ind den slags steder.
De færreste bærer nok pisk.
Jeg ved ikke helt, hvordan en pisk ville passe ind
i min arkæologiske værktøjskasse.
Pagtens ark.
Intet kan måle sig med den.
Den repræsenterer alt det, der fik os til at blive arkæologer.
Jeg bliver så glad, når folk kommer og siger: "Jeg er arkæolog.
Det havde jeg aldrig overvejet, før jeg så Indiana Jones."
Jo mere omtale arkæologien får i popkulturen
gennem film som Indiana Jones,
desto mere inspirerer det de nye generationer.
Før i tiden var det mest hvide mænd.
Nu er der kommet en stor interesse for faget fra kvinder.
Og vi begynder også at se mange flere minoriteter end før i tiden.
Er du lærer?
På deltid.
I 2007 skabte min faste Indy-partner, Wes Dodgens,
og jeg "Adventures in Learning with Indiana Jones".
Det var en platform, som skulle inspirere lærere
og give dem ressourcer, som de kunne undervise i ud fra Indys eventyr.
Der er så meget at lære af hans figur.
Blandt andet, at de allerstørste skatte er dem, som man finder
og giver videre til andre.
Det er ikke den slags skatte, der kan udstilles på et museum.
Det er skatte, som bliver udviklet i forholdet mellem venner og familie.
Jeg troede, jeg havde mistet dig!
Når jeg tænker på alle filmene om Indiana Jones,
så kan man lære rigtig meget af dem,
men jeg tror også, at Harrison Ford kan lære os en masse.
Han kan gøre grin med sig selv, og mens han laver filmen,
kan han se scenen udefra og komme med kommentarer.
Engang huskede han mig på... Da vi flød i båden, sagde han:
"Det her er bare en B-film. Slap af."
Men han tager sin rolle meget alvorligt.
Det er et stort ansvar at være Indiana Jones.
Jeg har lært så meget af ham fra et skuespilsmæssigt synspunkt.
Når man arbejder sammen med en som ham, stoler man på alt,
og man stoler på hans proces, fordi han sætter så høje krav,
og det skal føles ægte.
Jeg tror, at jagten på at gøre tingene mere ægte, hvor overdrevne de end er,
er det, der giver ham den her jordbundne følelse.
Klar og værsgo!
Jeg nyder, at han aldrig giver op.
Måske er jeg på vej til frokost, og så ringer min telefon:
"Har du set de tre nyeste tv-spots?"
Åh gud. Han ser rent faktisk alt marketingmaterialet.
Uanset om man er i de første stadier af produktionen
eller er ved at være færdig, så stopper han aldrig.
Det kan godt gøre folk lidt skøre, men han har jo 100% ret.
Harrison har lært mig, at på settet er alle ligeværdige.
Okay.
Skuespillere, instruktører og teknikere er lige. Vi er ens.
Harrison er venner med alle på settet.
Der er intet hierarki. Vi er én stor familie.
Harrison Ford lærte mig at svømme.
Jeg stod altid ved bassinet og betragtede Harrison.
Og så siger han: "Kom ned i bassinet og mor dig lidt."
Jeg siger: "Jeg kan ikke svømme, Harrison.
Jeg kan ikke. Jeg er bange for vand."
Han sagde: "Hvad for noget? Kom herned med dig."
Og så lærte han mig at svømme. Han er mit forbillede.
Det er fantastisk at være her på D23 og se alle fansene.
Vi var på D23-messen, da Ke Huy Quan og Harrison
så hinanden for første gang. Det gjaldt os alle.
Det er 35 år siden, at vi sidst så Ke.
Det er dejligt at se, hvor godt det går for Ke
og den måde, han er vokset som skuespiller.
Det er fedt at tænke på, at det startede med Templets forbandelse og Harrison Ford.
Sidste gang, jeg så ham, var til premieren.
Det er 38 år siden.
Det gjorde genforeningen på Disneys D23-messe så meget bedre.
Han er den samme ukuelige og entusiastiske fyr,
og det var dejligt at se ham.
Han er blevet højere.
Han er ikke Short Round mere. Nu er han Normal Round.
Jeg glæder mig over hans succes og meget glad på hans vegne.
Tusind tak for at byde mig velkommen tilbage.
Jeg elsker jer. Tak! Tak!
At blive genforenet med ham det samme år, som jeg vendte tilbage til skuespillet,
gjorde det kun endnu bedre.
- Især da han præsenterede... - Og vinderen er...
...Oscaren for "Bedste film".
...Everything Everywhere All at Once.
Jeg kunne ikke have ønsket mig en bedre aften med Harrison.
Cirklen var sluttet.
Jeg er ikke færdig,
men jeg er færdig med Indiana Jones.
Som vi ser i den sidste Indy-film, har Harrison stadig fuld fart på.
Han vil aldrig standse.
De lukkede deres får ind på min jord,
og så angreb de os, da vi nærmede os. Krigen er allerede begyndt.
Jeg er vild med, at vi i Shrinking får lov til at se dig være rigtigt sjov.
Hvad griner I...
Man kan se, at han i Shrinking stadig leverer replikkerne på den der tørre måde.
Den er så knastør, at den er som sandpapir.
- Jeg er så tørstig. - Hvad vil du have at drikke?
En ispind?
Og igen er det hans stemme,
for i rigtig mange år har hans stemme været ældre end ham selv.
Og nu har han endelig indhentet den.
Han er blevet så voksen nu,
at den stemme endelig hører hjemme hos Harrison Ford.
Du sagde, at jeg skulle fortælle Meg om min Parkinsons.
Hun flyver hertil i morgen for at overtage min pleje!
Harrison var fantastisk.
Jeg har altid troet, han ville træde ind og være sådan: "Jeg er Harrison."
Men nej, det var en fornøjelse.
Han skabte den her figur fra bunden af, så han ville skille sig ud
fra resten af figurerne og passe ind i den her verden
i stedet for at passe ind i de verdener, han har været i som skuespiller.
Så det var meget unikt. Den erfaring kunne ikke købes for penge.
Harrison arbejder stadig. Jeg elsker, at han stadig får muligheden,
og at han kan udnytte det i sin alder, og han kaster sig ud i det.
Det er virkelig en vidunderlig ting.
TUNESIEN (1981)
Karen, det er din sidste dag her.
Fortæl os om, hvad der foregår på settet, nu det er din sidste dag.
Jeg er ikke helt overbevist.
Så jeg... Så længe jeg ikke tror på, at det min sidste dag,
så behøver jeg ikke...
Så behøver jeg ikke gennemgå det i dag.
Indiana Jones.
Hvis det her bliver den sidste Indiana Jones- film, der bliver lavet,
så kan man ikke lave den uden at bringe Marion Ravenwood tilbage.
Jeg vidste, du ville komme tilbage en dag.
Det er en historie, som både Harrison og jeg har været involveret i i 40 år.
Vent lidt.
Kom herhen.
Skal du koste rundt med mig?
Vi har begge en klar fornemmelse af, hvem de her mennesker er,
og vi nyder at få lov til at udforske figurerne sammen.
Indiana Jones.
Jeg er glad for, at vi har fået muligheden for at gøre det.
Det var på tide.
Mor!
Hun er ilden, der har formet hans personlighed.
- Ødelægger du stadig alle omkring dig? - Fisker du efter en fræk aftale?
Det er sådan en stor følelsesmæssig mulighed at få hende tilbage,
både for selve figuren og for publikum.
- Hvordan har du det? - Godt. Hvad med dig?
Det er jo lidt mærkeligt at tage en skuespillerinde, der er så dygtig,
og så gemme hende indtil filmens sidste fem minutter.
Det er mere mærkeligt for hende at komme ind på en film,
hvor vi andre har været i månedsvis og har skudt mange kilometer film.
Jeg glædede mig meget til at komme herhen.
Jeg var på settet et par dage, hvor jeg så dem øve sig på scenerne.
Og jeg blev ikke det mindste skuffet.
- Er han stadig den samme? - Ja, selvfølgelig.
Jeg er vild med den måde, han har udviklet figuren på.
Indiana Jones har den her vidunderlige vejrbidthed.
Det er ikke årene, det er strabadserne. Han har været igennem mange strabadser.
Der var ingen undskyldning for ikke at lade de to finde sammen igen.
Indy.
En af glæderne ved mit liv har været at se en ung skuespiller, Harrison,
udvikle og etablere sig
og kun blive stærkere og bedre i årenes løb.
Han har gjort sig selv til en af filmverdenens største giganter.
Det har været vidunderligt at bevidne.
Er du tilbage, Indy?
De er sårede. De er to sårede mennesker,
og folk sørger forskelligt.
Det lader til, at de har fundet tilbage til hinanden.
Det var enormt rørende at se. Harrison har sådan et nærvær.
Efter det her store eventyr står vi pludselig i hans stue,
og han har pyjamas på.
Man ser kun manden,
og det var fantastisk at betragte Harrison spille den her blottede udgave af figuren.
Det gør ondt overalt.
Ingen ville have, at han døde.
- Du kan ikke blive. - Jo, jeg kan.
For mig handlede det mere om,
at han først følte sig ude af trit med tiden
og så følte sig betydningsfuld igen.
Han forstår, at han har betydning igen, og at vi har brug for helte som ham.
Den fantastiske og legendariske
og min kære ven og Indiana Jones for evigt: Harrison Ford.
Rejsen til at få lavet den sidste film har været en proces med at give slip,
som jeg ikke tror, at han havde forventet
ville påvirke ham så dybt, som det gjorde.
Det her er et fantastisk hold. Jeg er næsten dobbelt så gammel som jer.
Én gang i hver generation dukker der en op, som...
der påtager sig rollen som en vaskeægte filmstjerne.
Jeg tror, at Harrison var en af dem.
Det er derfor, det stadig holder i dag.
Det sværeste er at beholde hatten på.
Det må række.
Jeg er vild med Harrison.
Han er ikke kun en vidunderlig samarbejdspartner og kunstner,
men også en god ven.
Og den ærbødige og geniale måde, han anskuer sit arbejde på,
burde være en inspiration for alle skuespillere.
Lige der, folkens.
Jeg har udviklet mig som filmskaber under de her film,
og det at kunne betragte Harrison arbejde, var som et kursus,
som man kun kunne tage der.
- Undskyld mig. Hvor gammel er du? - En hel del yngre end Harrison Ford.
Hemmeligheden ved at være ikonisk er, at folk henviser til ham,
når de taler om en bestemt type skuespiller.
Når folk siger "Harrison Ford-type", så er man blevet et ikon.
Fyrre.
Jeg er kun 38.
Indiana Jones ville ikke eksistere i folks hjerter og fantasi,
uden Harrison Ford i rollen.
Han er ikke udskiftelig. Andre skuespillere kan ikke udfylde hans sko.
Og når Harrison holder op med at lave Indiana Jones- film,
så skal figuren sendes på pension.
Det er et sjovt arbejde.
Du får mig slået ihjel!
Vent lidt.
Den er tilbage.
Det har været en utrolig afslutning. I er alle dybt værdsatte.
Tak.
Lad os drikke!
Skål!
Jeg har nydt alle de mange forskellige mennesker
og muligheder, som jeg har fået.
Nogle af dem, jeg har nydt mest, er de her film,
som er virkelig svære at lave, men også sjove at gøre færdige.
Kun Harrison kan spille Indiana Jones.
Der er ingen på den her planet, der kommer bare i nærheden,
og det er, fordi han er Indiana Jones.
- Halløj! - Halløj.
Hvordan går det?
Fint, hvad med dig? Vil du have vand?
Gerne.
Vi burde gøre det fem gange om dagen.
Give alle en vandpistol.
Hej.
Jeg hviler mig lige.
De får mig til at gøre de frygteligste ting.
Du skal sige: "Dit kryb."
Dit kryb.
Har du sat den på? Få den væk!
Og lås...
Låst!
- Og... - Hvad?
Hvad sagde han? Sagde du noget om mig?
Nej, det er fint.
Hvordan er Steven som instruktør?
Meget sjov. Han er meget gavmild og en fin instruktør.
Og så er han flot.
Larry, Moe og Curly.
Okay, så her drejer vi skarpt til venstre og til højre.
Denne vej. Okay?
Godt.
Jeg lægger ham ned. Alt okay?
Ja. Det var bare skuespil.
Det er jo det, jeg lever af. Jeg lever af det.
Nå, men...
Vi ses nok heromkring. Tak.
Tekster af: Maja Axholt