Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Harrison har alltid hatt en unik karisma. Ingen er som ham.
Du kan ikke slippe en nydelig mann som meg av syne.
Det er bare noe ved en barsking. Han er den ultimate barskingen.
"Jeg vil ikke ha vanlig jobb. Jeg kan jo bli skuespiller."
Jeg tar det på sparken.
Han er sin egen herre. Han vet at han er en actionhelt.
Få se hvordan det fungerer. Følg Harrison.
Han er jordnær og tørrvittig.
Vann?
Han er hysterisk morsom, tiltrekkende, sexy og morsom.
Gå vekk!
Han ser ikke for rar ut, og han er ikke for pen.
Hvem ser sjuskete ut?
Han har alt.
Den er veldig ustødig, Steve. George og Steven kom inn i livet mitt.
- Indiana Jones. - Ting ble bedre.
- Det regner. - Det regner. Det er veldig vått.
Hvor er stjernen min?
Hei, mamma. Er det overraskelser i denne filmen?
Jeg ble veldig oppmerksom på denne kommende filmstjernen.
Jeg er i gode hender.
Vi hadde stor makt. Vi hadde gode historier å fortelle.
Jeg tror ikke noen annen skuespiller
har tatt på seg to så ikoniske roller som har tålt tidens tann.
Hatten, jakken og pisken. Du er Indiana Jones.
Jeg kan ikke skille Harrison fra Indiana Jones.
Ikke så mange kjenner ham som Harrison, privatpersonen.
Det er noe mystisk ved ham, og dette er hans historie.
Prosjektet startet for rundt ti år siden
da jeg fikk ideen om å lage en actioneventyr-filmserie.
Det var på samme tid som jeg fikk ideen til Star Wars.
Jeg ble mer interessert i Star Wars, så jeg la denne på hylla.
Og ville ta den opp en dag.
George og jeg var på Hawaii for å feire åpningen av Star Wars.
REGISSERT AV GEORGE LUCAS
Vi lagde et sandslott på stranda. Tidevannet tok det ikke, et godt tegn.
Da inntektene strømmet på, ble George overlykkelig.
Han ble lettet da han innså at han hadde laget en kassasuksess.
Han snudde seg og sa: "Hva skal du gjøre nå?"
Jeg svarte: "Jeg har bedt Broccoli om å få regissere James Bond.
De sier nei." Da sa George: "Jeg har noe bedre."
Jeg jobbet som resepsjonist for John Milius og Steven.
Det var introduksjonen til Hollywood...
PRODUSENT
for det strømmet stadig kjente navn inn døra.
Jeg traff Steven fem år tidligere,
på filmsettet til Daisy Miller i Roma, og han så hvordan jeg jobbet.
George spurte: "Hvem skal produsere Jakten?"
Han svarte: "Vi må få tak i Frank Marshall."
Jeg hadde skrevet uten suksess. Og så skrev jeg Journalist på ville veier.
MANUSFORFATTER
Den ble solgt på to uker, det ble budkrig. Steven vant budkrigen.
Og Steven sa: "Jeg skal lage en film med George Lucas.
Vi vil at du skal skrive manuset."
JAKTEN - IDEER
De hadde bare grunnleggende ideer.
Den store ideen kom da George pratet med Phil Kaufman.
Han sa: "Jeg vet hva symbolet skal være."
Da han var 11, fortalte kjeveortopeden ham om Paktens ark.
En hær som bærer arken før den er uovervinnelig.
Jeg sa: "Perfekt. Akkurat det vi er ute etter."
"Ta det med. Utvid historien litt."
George sa: "Helten er oppkalt etter hunden min, Indiana.
Han går med filthatt, og våpenet er en pisk.
Det skal være en filmserie der hver film har en spennende avslutning."
Det var hele samtalen.
George, Larry Kasdan og jeg
fant på alle høydepunktene i historien på tre-fire dager,
og så skrev Larry et fantastisk manus alene.
Steven sa: "Du kan skrive på kontoret mitt."
Jeg hadde ikke kontor. Han sa: "Du kan låne pulten min."
Da traff jeg også Kathy Kennedy.
Steven ba meg være assistenten hans.
Så jeg satt på kontoret, etter kort tid i bransjen,
så la han manuset foran meg og sa: "Les det og fortell hva du synes."
Det var et av de første manusene jeg hadde lest. Det var virkelig spennende.
Hvordan skal vi løse det?
Det fantes slike filmer 50 år tidligere,
men ikke noe liknende i senere tid.
George og Steven hadde et klart bilde av hvordan den skulle være.
Man trengte en man ikke klarte å ta øynene fra.
George ville lage konseptillustrasjoner til filmen og karakteren.
Så da lagde den fantastiske kunstneren Steranko fire-fem malerier.
Vi omtaler det som Indiana Jones' silhuett.
Steven og George visste at de trengte en karakter
som man umiddelbart ville identifisere.
Vi hadde ingen intensjon om å redefinere
hva en helt er for filmpublikumet verden over.
Vi hadde ingen store forestillinger om hvor dette ville gå.
Jeg syntes det var et risikabelt prosjekt.
Noe lignende var ikke blitt laget siden Republics gamle filmserier.
Neste uke - KAPITTEL TI 2700° FAHRENHEIT
En Republic-serie
Jeg tenkte at vi kunne unngå en fiasko
ved å finne en veldig karismatisk Indiana Jones.
Jeg studerte filosofi og engelsk på høgskolen. Jeg var ikke en flink elev.
Jeg var deprimert og passet ikke inn.
Det var en liten kunsthøgskole i Wisconsin. Veldig liten skole.
Jeg var den første i familien som gikk på høgskole.
Faren og moren min jobbet hardt for å få råd til skolegangen.
Og jeg leverte ikke.
Jeg fant ingen likemenn der.
Jeg følte meg isolert.
Og så havnet snittet mitt farlig lavt,
så jeg lette gjennom studiekatalogen for å finne noe,
som kurvfletting, som jeg ikke kunne stryke i.
Jeg fant ikke kurvfletting, men oppdaget drama.
Da jeg leste første linje:
"Lese skuespill og diskutere dem med medelevene."
Jeg leste ikke videre. Der sto det: "Og du må spille i skuespill."
Plutselig sto jeg på scenen skjelvende i knærne og var livredd.
Det måtte jeg lære å kontrollere.
Jeg lærte meg å kontrollere frykten.
Og jeg oppdaget at de jeg fortalte historier med, var de jeg hadde savnet.
Jeg så dem ikke før vi fortalte historier sammen, og jeg passet inn.
Jeg fant meg til rette der.
Og for første gang var jeg følelsesmessig involvert i det jeg drev med.
Så jeg sa: "Kanskje jeg kan bli skuespiller."
Faren min hadde vært radioskuespiller.
Bestefaren min, faren hans, var revyforfatter.
Så det er en tradisjon for dette i familien.
Ingen trodde jeg hadde nubbesjans til å leve av det.
Jeg visste at man kunne dra til øst- eller vestkysten.
Jeg kastet mynt og krone. Det endte på vestkysten.
Så jeg dro til vestkysten, og etter noen år
begynte jeg å få et navn i Hollywood.
Nå forstår jeg. Hun gifter seg med meg for å gjøre opprør mot deg.
- Hvem? - Meg?
Nei, du. Og hun vil egentlig ha ham.
- Meg? - Ja, deg!
Jeg hadde skrevet kontrakt, så de ga meg små roller i tv-serier.
Er det mye å tjene på å jobbe på kontrakt?
Ja. Ikke bare penger, men respekt.
22. JUNI 1982
- 150 dollar i uka, ja. - Du må være med i alt de lager.
- Det var tanken. - Ja. Noen minneverdige roller?
Nei.
Da jeg avsluttet den kontrakten, skrev jeg kontrakt med Universal.
Der jeg var i 1,5 år.
Så begynte jeg med tv-serier.
Vi må gi oss mens leken er god.
Hva mener du?
Styret vurderer en annen tilnærming til problemet.
Men jeg bygde også om et hus vi kjøpte for arven etter min daværende kones foreldre.
Jeg gikk tom for penger, for jeg kjøpte verktøy og materialer.
En venn foreslo å søke jobb hos Sérgio Mendes...
MUSIKER
for å bygge et øvingsrom på eiendommen hans i Encino.
Han glemte å spørre om jeg hadde gjort det før. Og jeg glemte å fortelle ham det.
Men jeg endte opp med å bygge et profesjonelt musikkstudio i hagen hans.
Og jeg var aldri mer arbeidsledig som snekker.
Tok du mer betalt av en kjendis enn en vanlig borger?
11. FEBRUAR 2020
- Ville ikke du? - Jo.
Dermed slapp jeg å ta alle rollene jeg ble tilbudt.
Jeg tok ikke rollen med mindre den neste jobben var bedre.
GJENGEN FRA TEXAS (1968)
Større rolle, bedre betalt.
Mer penger.
AVLYTTINGEN - (1974) REGISSERT AV FRANCIS FORD COPPOLA
Ikke bli involvert i dette, Mr. Caul.
De opptakene er farlige.
Så på 15 år jobbet jeg bare fem-seks ganger.
Men da jobbet jeg med noe jeg virkelig hadde lyst til å være i.
Og den første var Siste natt med gjengen.
Siste natt med gjengen
Ser du Milner, si at jeg leter etter ham.
Si at jeg skal rydde ham av veien.
Castingansvarlig for Siste natt med gjengen var en god venn av Harrison.
Han ville at han skulle spille John,
men han var i 30-årene, og de andre i 20-årene. Han passet ikke.
Vi skulle finne Bob Falfa, kjeltringen, og jeg tenkte umiddelbart på Harrison.
Du er den raskeste i dalen. Det kan ikke være din bil, det må være din mors.
Vi filmet nesten hver kveld.
George satt i hjørnet i en varm jakke, og iblant... sovnet han av.
Det var en lavbudsjettfilm. Morsom å være med på.
Jeg var overrasket over at jeg var med i noe populært.
Jeg skal ikke ta deg med på en galaksejakt.
STAR WARS-AUDITION (1976)
Jeg ble betalt for å få deg hit. Gi meg 5000, så drar jeg.
Du er alene, jeg er alene. Jeg setter deg av på nærmeste system.
Da jeg rollebesatte Star Wars, gikk vi gjennom mange skuespillere.
Mange muligheter.
Hva var det ved Harrison som appellerte til deg?
STAR WARS-FEIRING 13. APRIL 2017
Jeg fant ut at castingansvarlig sa:
"Sitt utenfor kontoret og lat som du bygger noe."
Sludder.
Vi hadde prøver med ham, Carrie og Mark.
Vi gikk gjennom alt. Der var den beste kjemien.
Han passet i rollen.
Jeg trodde filmen ville få suksess.
Jeg trodde ikke at noen over 15 år ville være interessert.
Jeg trodde den ville få suksess som et eventyr.
STAR WARS: ET NYTT HÅP (1977)
Alt ved Star Wars overrasket verden. Ingen var forberedt på det den var.
Og skuespillerne var en del av overraskelsen.
Det var en uerfaren ungdom, Mark.
En vakker prinsesse, Carrie.
En klok kriger, Alec Guinness.
Og det var en bedreviter, som er...
en spesialitet.
Alt er i skjønneste orden. Alle har det bra her nå. Takk. Hvordan har du det?
Han fikk alles oppmerksomhet fordi han var den voksne i scenen.
Selv om han var hissig og hadde en pågående kamp med Chewbacca.
De var et umake par.
Inn med deg, lodne dust! Jeg bryr meg ikke om hva du lukter!
Inn med deg!
Han var som hentet fra tiden da menn eide maskuliniteten sin,
de unnskyldte den ikke. Og stemmen hans virket ti år eldre enn ham.
Lenge hadde stemmen hans en tyngde...
VERT FOR THE TREATMENT PÅ KCRW
"Hvem er denne gutten som høres ut som en 50-åring?"
Deres ærbødighet, vi må få én ting på det rene. Jeg tar ordre fra én person. Meg!
Det morsomme, selvutslettende, pøblete, fleipete,
det gjennomsyrer den han er hele tiden.
Min interstellare romreise-teori:
Sørg for å få nok kostgodtgjørelse, for du kommer til å være der ute lenge.
Du bare vet at uansett om du skal ta en kaffe med ham,
spise middag eller se ham opptre, så blir du underholdt.
- Holder det? - Trenger ikke dra den lenger.
Og for Jakten på den forsvunne skatten, var du ikke hans...
Du var nå en... Syns du det er rart at du ikke var førstevalget da heller?
Nei, det slo meg ikke. Jeg visste ikke om prosjektet. Jeg kjente ikke Spielberg.
Det slo meg ikke at jeg hadde muligheten til å være med.
Vi brukte mye tid på å finne Indiana Jones.
Jeg visste ikke hvem som kunne spille ham. Jeg tenkte:
"Den som skulle spilt Indiana Jones, er Humphrey Bogart for 50 år siden."
Men han levde ikke lenger.
Så vi lette etter unge menn under 30 som kunne spille ham.
Vi hadde flere prøver. Skuespillere kom og prøvespilte for rollen som Indiana Jones.
Så kom Tom Selleck.
Hei, Marion.
Og vi var langt inne i prosessen med å gi Tom Selleck rollen som Indy.
Vi ga ham et tilbud.
Kanskje det gagner begge.
- Hvorfor starte nå? - Hold munn!
Hold munn og hør på meg. Jeg trenger pistolen faren din hadde.
Men han hadde kontrakt med CBS for Magnum som han ikke kom ut av.
Plutselig sto vi uten skuespiller.
Jeg visste at Tom Selleck fikk jobben, men måtte takke nei på grunn av en avtale.
Så takk igjen, Tom.
Tom Selleck var ute av bildet da jeg kom inn. Så jeg prøvespilte med Tim Matheson.
Jeg har foraktet deg i ti år,
men selv om jeg foraktet deg, visste jeg at du ville komme inn døra en dag.
Jeg forelsket meg i Marion. Hun er alles fantasi.
Jeg tenker på hvem en kvinne bør være.
Ingen forteller meg hva jeg skal gjøre.
Jeg husker at agenten min sa: "Hva syns du om den?"
Jeg sa: "Jeg har aldri lest et liknende manus. Det er bare forklaringer."
Han spurte: "Er du med?" Jeg svarte: "Selvsagt."
Enten blir dette tidenes flopp, eller så setter den en ny filmstandard.
Jeg tror jeg hadde hatt rollen i en måned da de plutselig fortalte
at de hadde bestemt hvem som skulle få rollen.
Så viste George Imperiet slår tilbake.
George viste meg et klipp fra Imperiet slår tilbake.
Jeg så på George og sa: "Der har vi Indiana Jones. Han."
Og George sa: "Chewbacca?" Og...
Der har vi ham. Det er Indiana Jones.
Georges første reaksjon var:
"Du kan ikke be Han Solo spille Indiana Jones, han er jo Han Solo."
Jeg sa: "Skuespillere spiller ulike roller hele tiden.
Harrison kan spille Han Solo og Indiana Jones."
George så umiddelbart verdien i det.
George ringte meg og sa: "Les manuset i ettermiddag. Jeg sender det hjem til deg."
Jeg leste manuset og sa "jøss."
Han sa: "Dra og prat med Steven. Han venter på deg."
Jeg dro dit, og omtrent en time senere hadde jeg fått rollen.
Jeg gledet meg til å jobbe med ham. Han var så entusiastisk.
Han elsker å lage filmer. Og han er jævla god til det.
Det er godt å jobbe med Harrison.
Når jeg tar nærbilde av ham, føler jeg meg som en stor regissør.
Jeg klarte det. Jeg er ute av hengemyra og inne i varmen.
Jeg husker at vi satt ved siden av hverandre på flyet
og gikk gjennom manuset for første gang.
Begge leste en scene og snakket om den.
Det var som et drømmesamarbeid, det kunne ikke vært bedre.
- Forslag? - Ja.
Jeg trodde du skled.
- Nei, det er... - Eller... du skled. Eller...
Det gir mening. Det er ikke et problem.
Jeg var alltid interessert i å samarbeide i stedet for bare:
"Stå der. Si det. Det. Ok?"
Som da jeg ble syk av å spise lokal mat.
Jeg nøt det veldig på vei inn, men ikke på vei ut.
Jeg klarte knapt å være utenfor garderoben i ti minutter.
Han sa: "Jeg må til hotellet. Hva klarer du på en time?"
Jeg sa: "Vi skal filme en tredagers actionscene!" Han sa: "Ikke i dag."
Jeg sa: "Nå filmer vi dritten og drar hjem."
Begge tar æren for dette. En av oss sa: "Hvorfor skyter du ham ikke?"
Og det var det vi gjorde.
Stakkars mann. Han hadde trent i tre måneder.
- Dere to skulle slåss med pisk og sverd. - Det skulle foregå over tre dager.
Til høyre, Terry.
Og de sa til ham: "Nå skal vi skyte deg."
Han ble lei seg.
Første gang jeg skjøt ham, tok det ham ett minutt å legge seg ned.
Han ville få noe ut av dette.
Så...
Tortur.
Andre gang skjøt jeg ham før klapperen gikk.
Det kom med i filmen.
Så jeg kom med innspill under filmingen.
Da følte jeg meg mer komfortabel i rollen.
Harrison er utrolig oppfinnsom.
Og han har en god formening om hva karakteren bør gjøre i en actionscene
og hva karakteren bør si, som vi ikke hadde med i manus.
Som replikken:
Det er ikke årene det kommer an på, det er erfaringen.
Det var Harrisons forslag. Han fikk med mange replikker i filmen.
Det var nok slik Harrison skilte mellom rollekarakterene Indy og Han.
Det starter her med steinene etter deg. Og det bare går så...
Det går så fort.
Jeg sier at Indiana Jones handlet mest om hva man kan gjøre for publikum i en film.
Hvordan man kan ta dem med på eventyr,
overraske dem, sjokkere dem, pine dem og glede dem.
Vi gjorde ekte stunt.
I Star Wars bare løp, hoppet og falt vi. Det kan ikke kalles stunt.
- Ok. Kutt. - Kutt.
I Indiana Jones hadde vi magiske nærbilder. Og brukte meg i dem.
Jeg tror jeg traff ham et par ganger. Jeg slo haken hans iallfall én gang.
Jeg har foraktet deg i ti år.
Stuntmannen min hadde gjort det meste.
Og jeg måtte bare sette meg selv inn i scenene.
Litt opp med hodet. Sånn, ja.
Og vi fant på ekte ting jeg kunne gjøre
som var noe av det beste stuntarbeidet jeg har sett.
Det er nok ikke farlig.
Hadde det vært farlig, ville de ventet til vi hadde filmet mer først.
Hold deg fast. Bra.
Jeg elsker Jakten. Han er en akademiker...
REGISSØR/MANUSFORFATTER
som kommer seg selvsikkert ut av kniper.
Han er veldig heldig. Ting blir ødelagt.
Dårlige dadler.
Han er som Snurre Sprett, Bippe Stankelbein eller Buster Keaton.
En bygning faller ned på dem, og de står der vinduet var.
Eller toget svinger akkurat idet kanonen går av, og kula treffer skurkens tog.
Vi viser også at han er redd for ting.
Jeg kan ikke fordra slanger, Jock!
Alle Indiana Jones' særheter, frykter og nevroser gjør ham tiltrekkende.
Det er skummelt å gå inn i en hule. Det er skummelt å bli spiddet av et spyd.
Redd for slanger...
Måtte det være slanger?
Han himler med øynene, "slanger". Han hyler ikke.
"Tenk at en voksen mann er redd slanger."
Det er et behov for å etablere noe som for meg er typisk amerikansk ved karakteren.
Han var kanskje ikke usårbar, men han var uovervinnelig.
- Og Harrison er ikke redd slanger heller? - Nei, men han er skuespiller.
Jeg liker slanger. De skremmer meg ikke.
Det var en farlig slange bak et pleksiglass.
Prøv å tirre ham.
Det var en kongekobra.
Vi legger inn fem til, så er vi klare.
Så legger vi inn to til idet vi snur kameraene. To til.
Folk sto klare med sprøyter med motgift.
Han liker deg.
Men de andre slangene var harmløse.
De kunne bite, men bittet var ikke dødelig.
Forræder! Vekk med hendene!
Vi hadde det kjempegøy. Aldri hatt det morsommere på en film. Det var helt vilt.
Oi!
Jeg står i ro. Det kan ikke være min feil.
Ingen filmer er et eventyr for en filmskaper. Det er hard jobbing.
Vi fløy fra sted til sted siden Indiana Jones reiste jorden rundt.
Det er ikke et eventyr. Det er mange, lange, kjedelige flyturer. Mye jetlag.
Stadig flytte inn på nye hotell- eller motellrom.
Eneste spenningen er når jeg kommer på filmsettet. Det er moroa for meg.
Nå filmer vi. Harrison er på plass. Han er klar.
Han har hatten på. Bra. Han har veska.
Pisk ham!
Og pisken.
Glenn Randall lærte meg grunnprinsippene.
STUNTKOORDINATOR
Men jeg sto i oppkjørselen min og trente i timevis.
I begynnelsen kapper man nesten av øret med pisken idet den passerer.
Sånn, ja.
Veldig farlig.
Det er vanskelig, men det var moro.
- Var det sånn du fikk arret på haken? - Nei, det var en bilulykke.
En bilulykke da jeg skulle selge nips og malerier på et varehus.
Det var alt!
Takk, Dickie.
Takk. Du blir med til Hawaii. Jeg takker deg senere.
Siste uke filmet vi på Kauai. Og siste uken filmet vi
hele åpningen på Jakten på den forsvunne skatten i jungelen.
Vi er snart ferdige. Det føles godt. Vi har jobbet nesten hver dag.
Hadde halvannen dag fri under hele filminnspillingen.
Jeg har vært øm og forslått mesteparten av tiden.
De lager film.
Den introduksjonen,
det nærbildet der han kommer gående i perfekt lys ut av skyggen.
Det er Stevens varemerke.
Den scenen filmet vi faktisk sent i opptakene.
På det tidspunktet visste Harrison hvem rollekarakteren var.
Og han kunne det blikket bare Harrison kan gi.
Han eier filmen fra første til siste scene.
Det virker som filmen ble laget for at han skulle skinne.
Spørsmål?
Når jeg går inn i etterarbeidsrommet og ser scenene klippet sammen til en sekvens,
er når jeg først blir oppspilt.
Den første lille følelsen av: "Å, dette kan bli noe fantastisk."
"Dette kan fungere."
Steven inviterte meg til å se den første visningen.
Jeg ble forbløffet.
Man ser jo ikke sammenhengen i noens opptreden
mens man jobber med dem i en scene.
Jeg hadde ikke et klart inntrykk av...
Hva sa du?
Harrison som Indiana Jones før jeg så filmen.
JAKTEN på den FORSVUNNE SKATTEN
Jeg så den på åpningen, alene.
Jeg var så stor fan av alle involvert at jeg ennå husker hvor jeg satt.
På den tiden prøvde jeg å finne ut hva jeg ønsket å gjøre i livet.
JEG ER I GRAND CANYON
Det gjorde at jeg ble regissør.
Indiana Jones snudde livet mitt på hodet.
Min første film som produsent. Min første nominasjon.
Starten på et utrolig vennskap
med mange fantastiske mennesker som jeg fremdeles er venner med.
Filmen ble laget med bare den familien, en håndfull mennesker.
Vi var sammen hele tiden.
Ja.
Det er bare to scener her som...
Og jeg traff kona mi.
Ja. Der traff jeg mannen min.
Jeg var gift med filmen på den tiden. Jeg tenkte: "Det er dette jeg skal gjøre.
Jeg finner aldri noen som elsker filmskaping like høyt som jeg."
Så traff jeg Kathy. Vi ble gode venner. Og jeg ble forelsket.
Det tror jeg er nøkkelen i forholdet, 37 år senere, at vi fortsatt er venner.
Vi elsker å jobbe sammen og lage filmer.
Jeg fortsetter et par år til, det er jeg sikker på. Men jeg føler...
Men jeg får dra hjem en stund.
Jeg er takknemlig for muligheten til å spille rollen.
Det åpnet for andre muligheter.
Jeg var allerede blitt salgbar,
og nå var jeg i nok en enormt populær franchise.
Da han ble Indiana Jones i tillegg til Han Solo,
tror jeg aldri mer at han kunne spise på restaurant
eller gå ut uten å bli overfalt.
JAKTEN PÅ DEN FORSVUNNE SKATTEN
Harrison sa noe om berømmelse som var veldig interessant.
Jeg hadde ikke tenkt på det. Han sa: "Jeg føler med unge som får mye oppmerksomhet."
Han sa: "Jeg var heldig."
I tiden før han ble berømt, hadde han stor suksess som snekker
og i å renovere hus. Folk kontaktet ham for å få renovert huset.
Så han hadde hatt et vanlig liv før han ble filmstjerne,
før han ble kastet inn i rampelyset.
Ok, Harrison. Det jeg spurte om, var:
Føler du at du får stereotype roller
som action-skuespiller, macho-eventyrer, eller vil du spille andre roller?
Er du fornøyd med rollene du får for tiden?
Nei, jeg...
Det stemmer nok at jeg får stereotype roller,
men jeg har hatt muligheten til å gjøre mange andre ting også.
Jeg har alltid hatt lyst til å jobbe med ulike sjangre når jeg har fått sjansen.
Jeg var i begynnelsen av 40-årene.
Og jeg egnet meg til roller i noen av de store spillefilmene
som ble laget på den tiden av store regissører.
Jeg tenkte at jeg gjør en for dem og en for meg.
Og "dem" var filmstudioet og publikum.
Og så var det filmer jeg ønsket å gjøre,
uavhengig av om den ville bli en kassasuksess eller ei.
Dette var en produktiv periode i Hollywood-historien.
Alle disse karene var unge, lovende
og gjorde opprør mot filmstudiosystemet.
Det var mange av dem. Steven, George, Coppola, Milius.
De ønsket sine visjoner, være uavhengige.
De ville lage filmer på sin egen måte. Og det fikk de. Og de fikk stor suksess.
Så stor suksess at Hollywood ble endret for alltid.
Det var starten på de 20-30 beste årene med kvalitetsfilmer.
Både fra dem og fra Sydney Pollack, Alan Pakula og Mike Nichols.
Alle de fantastiske filmskaperne jeg fikk jobbe med,
for jeg var i den rette alderen til at jeg kunne spille noen av disse rollene.
Jeg forventet ikke å bli hovedrolleinnehaver.
Jeg var fornøyd med en vanlig rolle i en tv-serie eller noe.
Men jeg ville leve av å være skuespiller. Det var det jeg ønsket.
REGISSERT AV RIDLEY SCOTT
Blade Runner var en storfilm med stort budsjett.
Og den var jævlig å filme, for det var om natta og i regnet.
En ny verden venter i en av de utenomjordiske koloniene.
En annerledes film.
Men det var den type film jeg nå ble vurdert for.
Jeg likte ham i Blade Runner.
Han hadde problemer med den, men det var en bra karakter.
Jeg likte ham i Vitne til mord, en mindre film.
Hvordan ser jeg ut? Ser jeg amish ut?
VITNE TIL MORD REGI PETER WEIR
Du ser enkel ut.
Jeg var veldig imponert av Harrison i Vitne til mord.
Det var en fantastisk opplevelse.
Jeff Katzenberg laget den på Paramount. "Hvem tenker du skal regissere den?"
Det var første gang jeg ble spurt.
Og jeg hadde nylig sett Brennpunkt Djakarta.
Og jeg sa: "Hva med Peter Weir?"
De tilbød meg den og sa: "Kom. Vi vil at du skal møte Harrison."
Så jeg var på flyet før jeg fikk tenkt meg om og dro opp i fjellene hvor han bodde.
Jeg gikk av flyet på den lille flyplassen, og der ventet han på meg.
Det overrasket meg. Harrison?
Han sa: "Vi må handle litt på minimarkedet på veien til eiendommen min."
Da jeg gikk rundt i butikken,
så jeg Han Solo på esker med frokostblanding.
Han var allerede frokostblanding. Og her er jeg og besøker ham.
Jeg bodde hos ham, jobbet med manuset og diskuterte filmen.
Jeg har gått med Panama-hatt siden jeg var ung.
En kveld etter vi var ferdige, gikk Harrison og jeg til hotellet.
En ung mann kom mot meg og stirret.
Jeg så bort, men han kom mot meg.
Han kom helt inntil, for nært, og sa:
"Det fins bare én, vet du."
Jeg spurte: "Harrison, hørte du det?
Han trodde det var hatten du går med i Indiana Jones."
Vi lo av det. Men... "Det fins bare én." Ja.
Vitne til mord var da jeg tenkte: "Harrison har mer ved seg enn man ser."
I Indy er det ikke mange muligheter til å vise dype følelser.
I Vitne til mord
fikk han vist frem det på en troverdig og jordnær måte.
Han har gjort arketypiske roller så lenge at vi glemmer at han er skuespiller.
Måten han velger og oppsøker regissører viser at han er en filmentusiast.
Han skjønner seg på filmskaping.
I perioden da verden lå for hans føtter, utnyttet han det.
Vi så ambisjonene hans, og han ble utfordret av filmskapere.
Ikke legg dem i fersknene.
Harrison skapte sin egen skygge med Han Solo og Indiana Jones.
Han ville ikke bli definert av dem.
Og den risikoen han tok,
kanskje det ikke fungerer, kanskje det skader imaget, var stor.
Det er veldig spennende når en stjerne tar en sjanse, for det er en ny start.
Og begge likte den følelsen i filmen.
Gjør vi noe feil, kan den krasjlande, som gjelder alle filmer.
Det var øyeblikk der Peter, jeg og alle andre samarbeidet veldig godt.
Vi hygget oss virkelig. Jeg elsker filmen. Den er veldig bra.
Du dro ikke da du ble nominert til beste skuespiller.
- Hva? - Ja.
Du ble nominert for Vitne til mord i 1986, og du dro ikke på Oscar-utdelingen.
Jeg hadde mange lekser.
Jeg elsker alle filmene hans. Jeg har sett Jaget 30 ganger.
JAGET - (1993) REGISSERT AV ANDREW DAVIS
Jeg husker at Jaget hadde en spektakulær karakter-introduksjon
og at filmen var ikonisk da jeg vokste opp. Og så var det Working Girl.
Kanskje jeg bare ikke liker deg.
REGISSERT AV MIKE NICHOLS
Meg? Nei.
Det er så mange ulike versjoner av skuespilleren Harrison.
Jeg har gjenoppdaget ham mange ganger.
Jeg elsker Tilfellet Henry, et modig valg av Harrison.
Jeg hadde aldri sett Harrison gjøre det på film før.
Og jeg elsker Allie Fox i Moskito-kysten.
Jeg elsket da han spilte USAs president.
Jeg er USAs president.
Jeg liker Air Force One.
Kom deg av flyet mitt.
REGI WOLFGANG PETERSEN
Jeg er fascinert av alle valgene han har tatt i karrieren.
Jeg fulgte karrieren hans, og han har en evne...
PATRIOTENES SPILL (1992)
til å få deg til å falle for ham innen fem minutter.
Og en evne til å dra deg inn i filmen,
så du ønsker å følge ham på reisen karakteren hans legger ut på.
Han tøyer grensene for intensitet, tempo...
Han tøyer hovedrolleinnehaverens grenser,
prøver å utfordre og utforske hva en hovedrolleinnehaver kan være.
- Hei, mamma. Vi er på Sri Lanka. - Kan du gå ut av bildet?
Ikke verst. Det er bra. Menneskene er flotte, vennlige.
Fine elefanter.
Her er vi på vårt spontant beste.
Nå skal vi lage film.
George sa: "Blir du med i den første filmen,
må du bli med i tre, for jeg skal lage tre filmer." "Selvsagt", sa jeg.
Vi tok hverandre i hendene på stranden i 1977.
Kamera går!
Kutt. Flott.
Bra. Det er alt.
Jøss! Og det var bra.
Ingenting slår Jakten for meg. Det er første gang man får oppleve den verdenen.
Men alle filmene er flotte.
Jeg så frem til alle, se karakterene igjen og se filmskaperen jeg beundrer.
Steven Spielberg viser muskler når han prøver ulike ting.
Mr. Spielberg, hvordan er det å regissere en musikal?
Det er helt topp.
Den ble laget for å få deg til å tro at du var i en annen film.
Moren min trodde faktisk at det var feil film i drøye fem minutter.
I hver film ønsket jeg at publikum skulle lære noe nytt om Indiana Jones.
Ikke gjenta det samme om og om igjen.
Han heter Henry. Han er sønnen din.
Jeg ville at en del av historiefortellingen skulle innbefatte
en karakter som ga oss større kunnskap
eller en situasjon vi ikke hadde sett Indiana Jones i før.
Han lagde to hull i kjolen min fra Paris.
Kate var flott. Vi hadde det kjempegøy.
Hun tilførte rollen glede og masse glamour.
Herregud. Kjolen min.
Jeg var så glad for å få rollen.
Jakten på den forsvunne skatten tok pusten fra meg.
Steven Spielberg, for en fantastisk regissør.
Og Harrison, det var en perfekt rollebesetning.
Jeg traff ham på flyet. Han er veldig stille. Han prater ikke mye.
Han småprater ikke. Men han er veldig klok og veldig smart.
Når han prater, lytter du.
Indy!
Ikke si Indy. Bare... skrik. Publikum må ikke skjønne hva som skjer.
Hun stikker hånden i hullet og hans kommer ut.
Dette var den andre filmen. Så jeg var den nye i gjengen.
Og de hadde en veldig lett tone seg imellom. De hadde interne spøker.
- En liten spøk tar opp mye filmtid. - Mellom skuespiller og regissør.
Jeg tenkte på at Harrison er en gentleman. Jeg følte meg veldig ivaretatt.
Han visste at jeg var fersk. Det var min tredje film.
Og det var en stor produksjon.
Så han at jeg var usikker og ikke visste hva jeg skulle gjøre,
ble han filmvert, og jeg var gjesten.
Han tilfører det som skal til.
Kamera går.
- Lao. - Lao.
Scenene er raske, heftige, intense.
Kom igjen.
Den implisitte karakteren er handlingen.
Det var hardt arbeid, men det var spennende. Jeg elsket det.
Jøssenavn! Krasjlanding!
En gutt kjører bilen!
Og Ke. Ke Huy Quan. Det er en liten gutt med i filmen.
Harrison og han var bestevenner.
Jeg bukker for sjamanen, så bukker du for sjamanen.
Han var vel rundt åtte år da filmen ble spilt inn.
Jeg var faktisk 12 år.
Og han var helt fantastisk.
Kjempemoro å jobbe med ham.
Jeg hadde ikke sett Jakten.
Så jeg ante ikke hvem Harrison Ford var eller hva Indiana Jones er.
Jeg husker bare at han var veldig vennlig, veldig snill.
De hadde et veldig godt vennskap. Ke fikk Harrison til å le.
Var Harrison i dårlig humør, trengte jeg bare å sende Ke til ham,
og så ble Harrison umiddelbart i godt humør.
Han spredte glede overalt.
Veldig morsomt!
- Veld... Ha ha ha! - Ha ha ha.
Vi gjorde stadig narrestreker mot Steven.
Da vi filmet gruvevogn-scenen, serverte de iskrem.
Vi tok iskremene og smurte is i ansiktet.
Og da vi passerte kameraet, spratt vi frem med iskremene våre.
Vi lekte mye under innspillingen.
Jeg husker at Steven sa: "Det er morsomt. Elsker det. Film det."
Hva driver du med?
En typisk dag på De fordømtes tempel.
Det er morsomt!
Et av yndlingsparene mine var på Det siste korstog.
Indiana Jones er tilbake på skjermen. Filmen har premiere i morgen.
Denne gangen har Indiana Jones med seg en spesiell person.
Jeg sa at jeg ville treffe faren min,
og Steven kom på ideen og selvsagt skuespilleren.
Junior?
Ja, sir.
Gjør det riktig, gutt.
- Kjør kamera! - Junior!
Ja, sir!
Å se Sean Connery og Harrison samarbeide, var fantastisk.
De var som to boksemestere som gikk løs på hverandre.
Men det funket perfekt i scenen.
Hvorfor sitter du og hviler når vi snart er ferdige? Kom igjen!
Steven, Harrison og jeg jobbet godt sammen.
I denne filmen
får Indiana Jones sjansen til å være mer menneskelig.
Han hadde vært en einstøing,
isolert, og etablerer aldri et forhold med noen.
Muligheten til å uttrykke det
var svært forfriskende for Harrison som skuespiller.
Det var en slags utladning og en lettelse for ham.
De skal pløye ny mark. Det har vært veldig gøy.
Et par brutale år, Charlie? Først pappa, så Marcus.
Underveis har vi mistet noen av våre nærmeste venner.
Det er mye sorg.
Når jeg tenker på River Phoenix
og hva han tilførte rollen som den unge Indiana...
Harrison foreslo River Phoenix fordi han hadde jobbet med ham i Moskito-kysten.
Han visste at han var dyktig.
Under Moskito-kysten holdt jeg øye med Harrison
og merket meg noen av kjennetegnene hans. Jeg pleide å etterligne ham, og folk lo.
Det var moro. Jeg ville være den unge Indy.
- Klar? - Sett i gang.
Så angriper løven, og du går tilbake dit.
Ikke lenger.
Det er en flott karakter, og den er godt skrevet.
Og så kommer Harrison inn, og han er så sjarmerende.
Han kan det. Han viste meg ting, ga meg mer forståelse for karakteren.
Viste meg hvor alt kommer fra. Hvordan han reagerer på ting.
Hva som foregår i hodet hans. Så spilte jeg det, bare yngre
og litt mer uskyldig, litt mer amatør.
Å, nei.
Den sjenerøsiteten Harrison viste River, den slukte River rått.
River var så takknemlig overfor Harrison for at han fikk den kunnskapen.
Nei, pappa. Hør på meg.
- Junior! - En, to, tre, fire...
På gresk.
Må jeg velge, er Jakten på den forsvunne skatten favoritten.
Og nummer to av de fire jeg lagde,
er den der Sean Connery spiller Indys far.
Men De fordømtes tempel, den andre filmen, snudde livet mitt på hodet.
Og det er fordi den lille jenta som spilte Willie Scott ble kona mi.
Så jeg er den opplevelsen evig takknemlig
siden den førte meg til Kate Capshaw.
Indiana Jones forandret livet mitt fullstendig.
Snudde det helt på hodet.
Det er... unnskyld.
Kathy, Frank, Harrison, Steven og jeg,
bestevenner, og det var kjempemoro.
Indiana Jones fra Princeton i New Jersey.
- Hva skjer i Europa? Er krigen over? - Tyskerne kontrollerer ennå Belgia.
Jeg var så engasjert i Indiana Jones at da den endelig kom på TV,
tenkte jeg: "Hvordan blir dette? Hvordan løser de det?"
Det var en serie med mye historie.
Den omhandlet virkelig historie i større grad enn filmene.
Og hvordan karakteren samhandler med historien.
Gode Gud. Dette er ikke som du sa, dr. Jones!
Å se ham dukke opp der... Og du visste ikke.
På den tiden fikk man ikke kunngjøringer. Vi hadde ikke internett.
Så det var fint å se ham dukke overraskende opp.
Harrison kommer opp hit. Saginaw kommer bak. Får vi begge med?
Det var moro å lage episoden.
Harrison gjorde oss en tjeneste, og det var en morsom helg.
Det var moro. Som å besøke en venn og lage en film samtidig.
- En kjeks? - Nei.
Han nevnte hvor mye jeg skylder ham.
Nei, jeg gjør dette gladelig. Det er moro. Og så bor jeg jo her.
Det viser hengivenheten til karakteren.
Kamera går.
Vi følte at han godkjente det serien prøvde å få til.
Og det stemte overens med det han ønsket å se fra karakteren.
Jeg tror Harrison alltid gledet seg til å spille Indy.
Han gledet seg til å komme i karakter igjen.
INDIANA JONES OG KRYSTALLHODESKALLENS RIKE
Skatten var ikke gull, men kunnskap. Kunnskap var skatten deres.
Da vi fullførte den fjerde, husker jeg at Steven, svært entusiastisk,
Steven Spielberg, snakket om å lage en femte film.
Vi følte at det var mer å fortelle,
og siden Indiana Jones og Marion Ravenwood giftet seg,
indikerte det at det var mer i vente.
Alle følte nok at det var muligheter for én til,
men så gikk det lang tid.
Og det virket mindre og mindre sannsynlig.
Jeg tror alle ønsket å lage en siste Indiana Jones-film.
Jeg hadde laget fire, så det holdt fra meg.
Men jeg oppmuntret til å lage en femte film.
Så å sitte her og spørre seg:
"Kan vi lage en Indiana Jones- film der en annen spiller Indiana Jones?"
Det var et tydelig nei.
Så utfordringen ble å gå tilbake til sjangeren uten å finne nye skuespillere.
Den samme skuespilleren som spilte dette midt i 30-årene
skal spille det sent i 70-årene.
Og det som var ansett som ulempen,
at skuespilleren har passert middagshøyden, ble nå en fordel.
Jeg var alltid en forkjemper for å se Indiana Jones på denne alderen,
for det handlet så mye om fysikken hans, lidenskapen hans,
så mye om å være en ung mann.
Jeg ønsket å se ham under omstendigheter vi ikke hadde sett ham før.
Og jeg tenkte selvsagt at knaggen var alderen.
Jeg ønsket å lage en film om Indiana Jones' siste år.
På papiret virket tanken på en ny Indiana Jones-film avskrekkende.
Ikke bare fordi man følger etter en av tidenes beste filmskapere, Spielberg.
EN FILM AV STEVEN SPIELBERG
Jeg gjorde det av personlige årsaker, ikke pragmatiske årsaker.
Jeg så tilbake på ettermiddagsvisningen på premieren i 1981.
Veldig farlig. Du går først.
Og alle de navnene som var med i filmen var også her,
og de ba en kar fra nord i New York om å lage en.
Og at de ville jobbe med meg. Så ringen var sluttet i livet mitt.
Og kutt.
Jeg klarte ikke motstå.
Faren din mente at denne kunne forutsi rifter i tiden.
Jeg var begeistret for manuset.
Manuset ble utarbeidet av Jim Mangold med Butterworth-brødrene,
engelske dramatikere og filmforfattere. Og de kom med et fantastisk konsept.
Jeg visste at filmen handlet om tid.
Tapte muligheter, valg man tar, ugjenkallelige feilgrep.
Indy var en helt i 1944.
Nå er Indy 70, og dette er heltene våre.
Astronautene.
Verden har gått videre.
Det handler i stor grad om at han ser på seg selv
og måler seg selv.
Men ikke på en melankolsk måte. En karakter som vurderer seg selv.
Og en del av oss innser
at kanskje det også er Harrison som vurderer seg selv som karakter
og hva den karakteren representerer for oss alle.
Jeg ville at Indy skulle være langt fra en helt i starten.
De dagene er talte.
Så vi følte gleden da han tok på seg den kappen igjen.
Vi ses i morgen, Indiana Jones.
Det er alltid en karakter Indy har en fortid med som drar ham inn i historien,
eller blir dratt med ham. Her prøvde vi å lage noe nytt
som hadde et familiært aspekt eller noe med fortiden hans å gjøre.
Phoebe og jeg hadde laget Solo sammen.
Vi spiste middag sammen, og jeg sa:
"Jeg skal spørre deg om noe som jeg ikke aner hvordan du reagerer på.
Men vi håper at du vil vurdere
å bli Harrisons motspiller i den siste Indiana Jones-filmen."
Og hun knakk bokstavelig talt sammen i båsen.
Et sånt spørsmål man tror er en spøk. Jeg husker at jeg bare...
"Kan vi få en flaske vin til?"
Og så sa hun "ja".
Vinflasken kom, og jeg sa: "Morsomt." Hun sa: "Jeg mener det."
Hun var førstevalget mitt til rollen.
Hun har en spesiell energi.
Vi visste at vi måtte få henne før vi hadde begynt å skrive manuset.
Hun var den eneste kandidaten. Vi skrev det med tanke på stemmen hennes.
Det mest skremmende øyeblikket var da Phoebe skulle lese manuset.
Vi ante ikke om hun ville si ja eller hva vi skulle gjøre om hun sa nei.
Harrison ringte meg først, og talebeskjeden var en lang pause.
Og så: "Hei, det er Harrison Ford."
Og jeg bare: "Hva?"
- Kom igjen. - Jeg har deg. Klar.
Da setter vi i gang. Bakgrunnsaction. Kamera går!
Vi snakket om filmen. Han sa: "Jeg har troen på filmen."
Jeg sa: "Når du kommer, vil jeg spise lunsj med deg, ta en drink eller noe.
Det hadde vært hyggelig." Han sa: "Nei, jeg tror ikke det."
Han sa at han spiller tennis, så jeg foreslo at vi kunne spille.
Og han svarte: "Nei, det går bra. Takk." Jeg sa: "Ok. Da ses vi på filmsettet."
Jeg var veldig nervøs første dag.
Men Harrison var så varm og imøtekommende:
"Nå er vi her. Nå skjer det."
Jeg trenger ikke moralprekener fra en aldrende likplyndrer!
Jeg sa til ham: "Syns du jeg er dårlig, må du si fra.
Jeg vil høre det. Eller hjelp meg, for ingen kan dette bedre enn deg."
Han sa: "Du klarer deg bra, vesla."
Det er alt en ønsker. At Harrison Ford tar deg på skulderen: "Du klarer deg bra."
Jeg klarte knapt holde følge med henne. Det overrasker nok ingen andre enn meg.
- Hun er fantastisk. Hun har... - Nei.
Jeg gjør det. Hun har lange bein.
Jeg er imponert over utholdenheten hans.
Jeg er utslitt etter å ha løpt i fire sekunder.
Harrison kommer på filmsettet og spør og graver om hva vi gjør.
Hva?
Han er alltid ute etter å luke vekk urealistisk tull.
Harrison ønsker alltid at det skal være realistisk, og så gjøre det moro.
De får hverandre til å le, og de tar hverandre alvorlig.
Det ville ikke Indiana Jones gjort.
De to sammen er som en orkan.
Jim presset Harrison, og Harrison presset Jim. Det var inspirerende å se på.
Selv om de var uenige om noe og...
Så sa de "glad i deg" etterpå.
Ja, baby!
Jeg likte begges energi. Jeg likte at begge går rett på sak.
Du vet: "Vi tar det på nytt. Jeg var ikke fornøyd."
"Vi tar det på nytt." Elsker det. Vi trenger ikke diskutere.
Vi kan dette. Vi tar det på nytt.
- Her snur jeg meg. - Ja.
Om regissøren gir rett signal.
- Ok. Den er grei. - Da setter vi i gang.
Vi er et par frittalende, hemningsløse karer.
Vi krangler. Jeg sier at han prater dritt, og han sier det til meg.
Og vi kommer godt overens. Og vi har det gøy.
- Jeg visste ikke at du visste det. - Jeg vet det.
Mange har et inntrykk av at Harrison Ford er grinete.
7. FEBRUAR 2006
Det er bare piss****.
Det som irriterer ham, er om noen ikke gir alt i det de gjør.
Noen som ikke har samme lidenskap og entusiasme for å lage filmer som oss.
Du har gjort som du ønsket hele livet, Indiana Jones.
Og så kommer det noen med egne meninger, og da blir du sur.
Ja, det stemmer.
Han tolererer ikke folk som bare går halvhjertet inn i det.
Det er fordi jeg blir vettskremt av tanken på å være i en dårlig film.
Harrison blir forbannet om andre ikke er forberedt,
om folk ikke respekterer jobben han gjør.
Han vil at alle skal være konsentrert og engasjert under innspillingen.
Han krever det.
Og det er bra, for det viser at man forventer noe helt fra starten.
- Klar? - Klar! Løp rundt!
Kjapp dere!
- Nå. - Vi lager film her! Tusen takk!
Utmerket! Klar?
- Da begynner vi. - Hold munn.
Han skiller seg alltid ut.
Men han er morsom. Det har alltid vært kjernen i prestasjonene hans.
Man kjenner seg igjen i ham.
Kona mi er i telefonen. Hun kunne ikke komme på bursdagen min.
HARRISON FORDS STUNTMANN
Hei, kjære. Jeg kommer hjem snart.
- Slapp av. Gleder meg til å se deg. - Det er feil mann! Ikke hør på ham.
Han er veldig morsom. Han har en rå humor.
HARRISON FORDS ASSISTENT
Den er mørk, men morsom.
Det er en kontaktsport
når man er i kontakt med en som ham. Heldigvis hjalp han meg.
Neste gang ting utarter seg, tar jeg den på.
Jeg gjør det. Jeg skal få ham ut.
Det er fint å se mennesker som vet hva de gjør, liker det de gjør og samarbeider.
En flott gjeng. Hardtarbeidende mennesker. Jeg er glad jeg jobber med dem.
Det er interessant hvor opptatt Harrison er av detaljer.
Han er veldig pirkete.
Det er ikke overraskende at han var finsnekker.
Og han er like opptatt av detaljer i alt han foretar seg.
Snekkerarbeid følger en logisk rekkefølge.
Man tar et grovt materiale og gjør det glatt og rett.
Så vurderer man hvordan strukturen i treet vil gi det fineste utseendet.
Og når man skaper en karakter eller filmrolle, går man frem på samme måte.
Man starter fra grunnen og finpusser de ulike aspektene.
- Hei, Harrison. - Hei, Mo.
Harrison kom innom på sykkelen sin.
Han syklet inn og gikk gjennom rekvisittene.
REKVISITTARBEIDER
Brukte god tid. Hadde det ikke travelt. Gransket hver ting.
Prøvde ting. Jeg tror han sa: "Den er litt tarvelig."
Vi krysser fingrene. Vi skal vise ham den når den er fikset.
Jeg må klype meg selv iblant, tenk at jeg er med.
I går viste jeg Harrison et bilde av pappa som jobbet med den første filmen.
Og jeg må be pappa signere bildet og gi det til Harrison. Det sa han i går.
- Rekvisitter! - Kommer, sir.
Hvorfor så treg?
Vi må få kostymet riktig til den scenen vi filmer.
Det er en ære å få kle på ham. Han vil ta på hatten selv.
Jeg gir ham hatten.
KOSTYMEANSVARLIG
Jeg gir ham den. "Vær så god, Harrison." Så tar han den på selv.
Og han gjør alltid... Du vet? Ja.
Det der. Den er litt stor til meg.
Tar du den på, er du Indiana Jones.
Det er alt du trenger for å ha en karakter.
Det gikk en måned før jeg så ham i antrekket.
Vi var på Sicilia. Jeg måtte gå etter ham opp en sti og inn i en hule.
Og vi måtte være veldig alvorlige.
Jim kom stadig bort til meg og sa: "Phoebe, du må ikke smile.
Du går bak ham og smiler."
Jeg sa: "Jeg gjør ikke det. Jeg lover." Så viste han meg det.
Harrison kom i det antrekket, og jeg bare...
Og i alle scenene etter det gikk jeg bak ham.
Til slutt sa Jim: "Du er redd. Det er mye som står på spill. Ikke fnis."
Renny! Renaldo!
Han vet hvilken effekt han har på andre når han er kledd som Indiana Jones.
Jeg er takknemlig, for han vet veldig godt
hvordan han skal omgås deg for at du skal føle deg komfortabel.
Jeg følte meg umiddelbart som en del av scenen.
"Hva syns du om det?"
Så man glemmer veldig fort
at du står foran Indiana Jones og hele den greia. Det er helt nydelig.
Når jeg gjør det, gjør du det igjen. Jeg slår deg.
- Jeg gjør det. - Ja.
Så litt mer dit.
Ok, da setter vi i gang! Og bakgrunn.
170, noen? Noen. Første gang! Andre gang!
Solgt.
Hva gjør du?
Harrison vil at det skal være ekte.
Han er en eventyrer selv. Han vil jobbe hardt.
Han vil lære å håndtere pisken bedre enn noen andre.
Han vil være den som rir på hesten.
Han vil ikke være avhengig av stuntmenn.
Og det var alltid et dilemma, ingen ønsket å være den som sa:
"Ja, men du er ikke en ungdom lenger."
Og han brydde seg ikke. Han ville være den som fikk ting gjort.
Alle kan ri på en hest.
De var redde for sikkerheten min,
og det var både hyggelig og irriterende.
Burde han gjøre det? Jeg vet ikke.
Kona mi sier alltid at jeg ikke burde gjort det stuntet.
"Hvorfor gjorde du det?" Så da kan ikke jeg be Harrison la være.
Jeg vet hvordan det er. Han elsker det han driver med.
Og klarer han det, og han gjør det bedre enn de andre, så la ham gjøre det.
Å se Harrison Ford på 79 år gjøre stunt?
Jeg ber til Gud om at jeg er så sprek at jeg klarer sånt når jeg nærmer meg 80.
Det er helt utrolig.
- Vi må hoppe! - Hva med det dårlige kneet mitt?
Jeg har forstått filmenes natur
som jeg ikke hadde tatt på alvor tidligere.
Det er lett å skade seg.
Jeg tenker på alle filmene han har laget og alle skadene han har fått...
Det er helt utrolig.
Harrison gir noen en på tygga og skader hånden, som de fleste ville gjort.
Jeg hørte det var fordi han slo en nazist. Så han gjorde iallfall en god gjerning.
Tre, to, én, kamera går!
Jeg ville spille en fysisk karakter
og være like fysisk som jeg var da jeg var 40
eller 50, eller 60 som 80-åring.
Vi starter bredt, viser hvor høy du er...
Det skulle se tøft og hardt ut.
Folk skulle skjønne hvordan det føles for Indiana Jones.
Jeg lurer på hva jeg gjør her oppe,
tolv meter over bakken med dårlige skuldre,
skjør ryggrad, en plate i ett bein, skruer i det andre.
Ja, jeg skjønner.
Nei, du skjønner ikke.
Når man blir eldre, innser man verdien av årene man har igjen her på jorden.
Man ønsker å gjøre noe nyttig.
Her er det.
Har han et siste eventyr i seg? Har han mot til å gjøre det igjen?
Hopp uti!
Og jeg tror svaret jeg håper filmen gir publikum, er ja.
Hvordan forklarer du populariteten hans? Han er ingen vanlig helt.
17. MAI 1989
- Ingen vanlig hovedrolleinnehaver. - En kjekk jævel, ikke sant?
Nei, hva vet vel jeg? Du spør feil mann.
- Filmene er populære. - Du er mannen å spørre.
Filmene er ikke bare en kassasuksess.
De er veldig vellykkede filmer.
Derfor liker vi dem. Det er gode filmer. Og vi liker filmer.
Indiana Jones forandret ikke bare livet mitt.
Den forandret faktisk filmers karakter.
Gi dem et helvete, Indiana Jones!
Deler av Indiana Jones-filmenes DNA
er en optimal fremvisning av alle håndverkene på sitt aller beste.
Dette er kunst som krever mye jobbing.
Særlig en film som denne der folk studerer hver minste detalj med forstørrelsesglass.
Kamera går!
Det er alt. Kostymene.
Hatten var bra. Hatten er bra her.
- Rekvisitter. - Rekvisitter! Pisk!
Det er lyd.
Det er kostymene, skuespillerne, regien, klippingen.
Storproduksjonsverdier, action, eventyr, bra musikk.
AFI-UTMERKELSE TIL JOHN WILLIAMS 9. JUNI 2016
Den jævla musikken følger meg overalt.
Den ble spilt på operasjonssalen da jeg fikk koloskopi.
"Jakten" er et av Johns beste arrangementer.
Et av tidenes beste arrangementer.
Det er magisk godt.
Dere kommer til å lovprise oss nå.
John Williams knyttet filmene sammen
og ga Harrison, som karakteren Indiana Jones, en musikalsk identitet.
Han spilte marsjen for meg på pianoet.
Og jeg sa: "Alle skolekorps kommer til å spille denne."
Den kommer til å overleve oss alle.
Indiana Jones var fantastisk fordi det ikke er seriøst.
Harrison Ford har en evne til å gjøre selv de mest dramatiske scenene
med et glimt i øyet.
- Det kan jeg ikke. - Vil du legge deg litt?
Å være i rommet med et fullt orkester
og se hvor grundig og nøye han er, hvordan han jobber,
og den enorme respekten musikerne har for ham, og han for dem,
det var en fantastisk opplevelse.
Harrison, vi er glad i deg.
- Vi hadde ikke vært her uten deg. - Ja.
Det hadde ikke vært mange amerikanske filmer basert på én karakter før.
Indiana Jones er så gjennomført,
og det er så storslått filmskaping, det må vi ikke glemme.
Jeg kommer ikke på noen andre serier med så fremragende håndverk.
Der man også merker hvordan både filmskaperen og stjernen modnes.
Og derfor liker man å sette seg ned med barn
og foreldre og snakke om den.
De husker hvor de var da de så disse filmene.
Vi ønsket å gi disse tingene vi elsker videre til mennesker vi elsker.
At de forstår hva det betyr for oss og håper de viderefører det til noen andre.
Vi innså at hovedgrunnen til at vi kan lage disse filmene igjen og igjen,
er på grunn av publikum, fansen.
Harrison er utrolig elskverdig.
Og han gir den tiden de trenger for å verdsette det.
Cefalù var en interessant opplevelse, for ryktet spredde seg raskt.
Harrison var ikke den eneste Indiana Jones i byen.
Flere hadde sett dobbeltgjengere i gatene.
Vi er italienske beundrere av Indy og selvsagt Harrison Ford.
Vi håper å treffe Ford.
Han skal passere her, og jeg håper vi er heldige.
Harrison!
Ciao!
Harrison sørget selvsagt for at vi tok en omvei for å møte disse imitatorene.
Vi humpet frem i golfbilen, hoppet ut og ga dem deres livs opplevelse.
Tre, to, én.
Man har et ansvar for kundene.
Tusen takk til dere.
Jeg tenker på filmpublikumet mitt mer som kunder enn som fans.
Jeg står ansvarlig for kvaliteten på tjenesten jeg tilbyr.
Skjoldet er den andre markøren.
Akkurat som faren din. Ivrig som en skolegutt.
Den gleden Harrison tilfører Indy inspirerer barn. Er ikke det fantastisk?
Noen av dem ble inspirert til å bli filmskapere,
samt lærere og arkeologer.
"Neo" betyr "ny" og "littisk"...
I-T-T...I-S-K.
NEOLITTISK
Da Jakten på den forsvunne skatten kom ut, tenkte jeg: "Jeg kan leve av dette."
HISTORIEPROFESSOR
Ikke bare elsket jeg historie, jeg kunne bli lærer. Jeg kunne bli professor.
Etterpå skal vi se på forskjellen mellom migrasjon og utvandring.
Det har alltid blitt spøkt med at jeg heter dr. Jones.
Da vennene mine fant ut at jeg skulle studere arkeologi,
løp flere rundt og sa "dr. Jones" hele tiden.
Ok, dr. Jones. Hold på potetene!
Da jeg ble uteksaminert, fikk jeg hele Indiana Jones-serien av en venn
samt en pisk.
- Få pisken! - Adiós, señor.
At vi har levd så lenge...
ARKEOLOG
med Harrison Ford som Indiana Jones gir oss følelsen av at vi vokste opp med ham.
Jeg underviste
i arkeologi i 1989 da den tredje filmen kom ut...
- Kaller du dette arkeologi? - Kom deg ut, pappa.
Og klassen min på ti vokste til hundre på grunn av filmen.
Jeg skal se på alle etter tur.
Mange ble interessert i arkeologi på grunn av at filmene gjorde det så levende.
De fikk historien til å virke som sammenhengende eventyr,
som, om man ser på Det gamle testamentet, de jo er.
Med like stor risiko.
Knel foran Gud. Knel!
Man tenker at man får oppleve slike eventyr som arkeolog.
Og han var utrolig sexy, så det inspirerte selvsagt mange.
Det var også noe utrolig ved karakteren
som var så opptatt av historie og var så intelligent
og dro ut på store eventyr, men alltid for å beskytte noe verdifullt.
For å bli en god arkeolog må dere komme dere ut av biblioteket!
Den dualiteten i personlighet er ikke så ulikt det å være arkeolog.
For du kan være på universitetet, ha undervisning,
men du ønsker bare å få av hverdagsklærne, hoppe på et fly
og dra til Egypt eller Arabia for å finne virkelig historie.
Det er fremdeles noen som utforsker ukjente områder.
Arkeologer drar til slike steder.
Men få går med pisk.
Pisk. Jeg har ikke skjønt hvordan den får plass blant arkeolog-verktøyet mitt ennå.
- Paktens ark. - Ingenting annet har vært i nærheten.
Den representerer grunnen til at vi begynte med arkeologi.
Jeg blir så glad når noen sier: "Jeg er arkeolog.
Jeg vurderte det ikke før jeg så Indiana Jones."
Jo mer eksponering arkeologi får gjennom populærkulturen,
gjennom filmer som Indiana Jones, dess flere inspireres til å begynne.
Før var det flest hvite menn.
Nå ser vi en enorm økning kvinner innen fagfeltet.
Og nå ser vi flere minoriteter i yrket enn før.
Er du lærer?
Deltid.
I 2007 skapte min faste Indy-partner, Wes Dodgens,
og jeg et opplæringsverktøy med Indiana Jones.
Det var en plattform som skulle gi inspirasjon til lærere
og tilby ressurser til undervisningen med Indy fra alle eventyrene hans.
Det er så mye å lære av denne karakteren.
En lærdom er at de største skattene er de du tilegner deg
og gir videre til andre.
Det er ikke skatter som kan stilles ut på museum.
Det er skatter som utvikles gjennom forhold mellom venner og familie.
Jeg trodde jeg mistet deg, gutt!
Når jeg ser tilbake på alle Indiana Jones-filmene, er det mye å lære.
Men jeg tror også man kan lære mye om så mangt av Harrison Ford.
Han kan gjøre narr av seg selv, og mens han filmer,
klarer han å se utenfor scenen og komme med kommentarer.
En gang vi fløt rundt i båten, sa han:
"Det er bare en B-film. Bare slapp av."
Men han tar rollen sin seriøst.
Han har et stort ansvar som Indiana Jones.
Jeg lærte så mye av ham om skuespilleryrket.
Når man jobber med en som ham, stoler man på alt.
Man stoler på prosessen hans, for han har så høy standard
og han vil at det skal være realistisk uansett hvor eventyrlig det er.
Det gjør ham veldig jordnær.
Klar, og kamera går!
Han tar ikke lett på ting.
Jeg kan sitte i bilen på vei til lunsj, så ringer han:
"Så du de siste tre TV-reklamene?"
Herregud.
Han ser faktisk på alt markedsføringsmaterialet.
Så om det er tidlig i prosessen
eller helt på slutten, så tar han aldri lett på det.
Iblant kan det gjøre andre gale, men jeg mener han har helt rett.
Med Harrison lærte jeg at alle er like under innspillingen.
Ok.
Skuespillere, regissører og teknikere er like. Alle er like.
Harrison er venn med alle på settet.
Det er ikke noe hierarki. Vi er en familie.
Harrison Ford lærte meg å svømme.
Jeg var alltid ved bassenget og så på Harrison.
Og han sa: "Ke, hopp uti og ha det gøy."
Og jeg sa: "Jeg kan ikke svømme." Jeg kan ikke. Jeg er redd vann."
Og han sa: "Hva? Kom hit. Kom uti."
Så lærte han meg å svømme. Han er rollemodellen min.
Det er utrolig å være her og se på alle fansene.
Vi var her på Disney da Ke Huy Wuan og Harrison møttes for første gang.
Da alle møttes, faktisk. Det er over 35 år siden vi møtte Ke.
Det er vilt å se at Ke gjør det så bra. Se hvordan han vokste som skuespiller.
Det er fint å vite at det startet med De fordømtes tempel og Harrison.
Forrige gang jeg så ham, var da filmen hadde premiere. Det er 38 år siden.
Det gjorde gjenforeningen på Disney D23 så mye bedre.
Han er fortsatt like munter og entusiastisk, og det var godt å se ham.
Mye høyere nå. Han er ikke Short Round. Nå er han "Regular Round".
Det gleder meg at han har fått suksess. Jeg er glad på hans vegne.
Tusen takk for at dere tok meg tilbake! Jeg elsker dere. Takk.
Å bli gjenforent med ham samme år som jeg begynte som skuespiller igjen,
gjorde det ekstra spesielt. Særlig da han delte ut Oscar-statuetten for beste film.
...Everything Everywhere All at Once.
Jeg kunne ikke bedt om en bedre kveld med Harrison der.
I det øyeblikket var sirkelen sluttet.
Jeg er ikke ferdig som skuespiller, men jeg er ferdig med Indiana Jones.
Harrison, som vi ser i den siste Indy-filmen, løper fortsatt.
Han slutter aldri å løpe.
De har sauene på eiendommen min, og de angrep oss da vi kom nærme.
Krigen er i gang.
Det er fint at alle får se hvor morsom du er i Shrinking.
Hva ler dere...
I Shrinking ser vi at han fremdeles er tørrvittig.
Det er så ordknapt at det er knusktørt.
Jeg er helt uttørket.
- Vil du ha noe å drikke? - En ispinne?
For meg er det stemmen som gjør det, stemmen var alltid eldre enn ham.
Og nå har han endelig tatt den igjen.
Han er voksen nok til at stemmen hører til i Harrison Fords bryst.
Du ba meg si til Meg at jeg hadde Parkinsons.
Og i morgen flyr hun hit for å ta kontroll over pleiesituasjonen min.
Harrison var kul. Jeg trodde han ville komme og være sånn: "Jeg er Harrison."
Så sa alle "ja". Det stemte ikke. Det var moro.
Han skapte karakteren fra bunnen av, så han kunne være annerledes
enn de andre og passe inn i denne verden og ikke i de andre verdenene han har vært.
Det var unikt. Den lærdommen er uvurderlig.
Harrison jobber fremdeles. Det er fint å se at han får rom,
at alderen hans blir tatt hensyn til, og se ham kjøre på.
Det er helt enestående.
Karen, dette er siste dag her. Fortell hva som foregår her på din siste dag.
Jeg vet ikke om det er det.
Jeg vet... Så lenge jeg ikke vet, trenger jeg ikke...
Jeg må ikke gå gjennom alt i dag.
Indiana Jones.
Hvis dette er den aller siste Indiana Jones-filmen,
kan dere ikke lage den uten å ha med Marion Ravenwood.
Jeg visste alltid at du ville gå gjennom døra en dag.
Det er en historie både Harrison og jeg har vært involvert i i over 40 år.
Vent litt.
Kom hit.
Litt sjefete, hva?
Vi har begge en god forståelse av hvem personene er,
og vi ønsker å utforske disse karakterene sammen videre.
Indiana Jones.
Jeg er glad for at vi har muligheten til det.
- På tide at du kom. - Mamma!
Hun er flammen som har temperert personligheten hans.
- Knuser du ennå alle på din vei? - Ute etter en date?
At hun er tilbake åpner for mer følelser
for karakteren og publikum.
- Står til? - Bra.
Det er rart å holde en så dyktig og fantastisk skuespillerinne
tilbake helt til de siste fem minuttene av filmen.
Og sikkert enda rarere for henne å komme inn i en film andre har jobbet med lenge
og filmet masse.
Jeg gledet meg veldig til å komme hit.
Jeg var på settet i noen dager og bare så på at de øvde.
Og jeg var ikke skuffet et øyeblikk.
- Er han fremdeles den samme? - Ja, selvsagt.
Jeg elsker hvordan han har utviklet karakteren.
Indiana Jones har fått en fantastisk patina.
Det er ikke årene, det er erfaringen. Han har mye erfaring.
Enhver unnskyldning til å møte de to igjen kunne ikke unngås.
Indy.
En av gledene jeg har hatt i livet er å se den unge Harrison
vokse og etablere seg
til å bli sterkere og bedre med årene.
Han har utviklet seg til en ekte filmhelt.
Det har vært fantastisk å se på.
Er du tilbake, Indy?
De er såret. De er to sårede mennesker, og folk sørger på ulike måter.
Det virker som de har funnet veien tilbake til hverandre.
Det var veldig rørende å se på.
Harrison har så mye tyngde.
Særlig etter det store eventyret, og plutselig er vi i stua hans.
Og han er i pysjamas. Da ser man bare mannen.
Å se Harrison spille en avkledd versjon av karakteren var utrolig å se på.
Alt gjør vondt.
Vi ville ikke at han skulle dø.
- Du kan ikke bli her. - Jo.
For meg handlet det om
at han ikke klarte å holde tritt og følte seg utstøtt,
og så følte seg viktig igjen.
Han forstår at han er viktig igjen, at vi alle trenger helter som ham.
Den fantastiske, legendariske
gode vennen og for alltid Indiana Jones, Mr. Harrison Ford.
Reisen med å lage den siste filmen har vært en prosess i å gi slipp.
Og jeg tror ikke han innså hvor hardt det ville gå inn på ham.
Dette er en kjempeflott gjeng. Og jeg er nesten dobbelt så gammel som alle her.
En gang i hver generasjon kommer det noen som...
blir en ekte filmstjerne.
Og Harrison er en av dem. Derfor har han tålt tidens tann.
Det vanskeligste er å holde på hatten.
Det bør duge.
Jeg elsker Harrison.
Han er en fantastisk motspiller og kunstner, og en god venn.
Han ser på yrket sitt med veldig mye respekt og genius,
og det bør inspirere alle skuespillere.
Der, folkens.
Jeg har vokst som filmskaper på disse filmene,
og å se Harrison jobbe var som et filmkurs man ikke får noe annet sted.
- Unnskyld. Hvor gammel er du? - Mye yngre enn Harrison Ford.
Man vet at man er et ikon når man representerer en viss type skuespiller.
Når de sier "Harrison Ford-type", da har man blitt et ikon.
Førti.
Jeg er bare 38.
Indiana Jones ville ikke eksistert i folks hjerter og fantasi uten Harrison Ford.
Umulig. Han kan ikke erstattes. Ingen kan fylle de skoene.
Og når Harrison slutter å lage Indiana Jones-filmer, må de avslutte.
Denne jobben er morsom.
Du fikk meg drept!
Vent litt.
Den er tilbake.
For en fantastisk avslutning. Dere er høyt verdsatt. Takk.
Takk.
Nå drikker vi!
Skål!
Jeg har hygget meg med alle mulige slags mennesker og muligheter jeg har fått.
Og blant de morsomste er disse filmene...
som er vanskelige å lage, men veldig morsomme å fullføre.
Bare Harrison kan spille Indiana Jones. Ingen andre på planeten kan måle seg.
Og det skyldes nok at han er Indiana Jones.
- Hei. - Hei. Hvordan går det?
- Bra. Og du? Vil du ha vann? - Ja visst!
Dette bør vi gjøre fem ganger om dagen. Gi alle vannpistoler!
Hei.
Jeg hviler bare.
Jeg må gjøre de frykteligste ting.
- Du skal si "la meg være". - La meg være.
La du den på meg? Få den vekk!
Og steng...
- Steng av! - Hva?
Hva sa han? Sa du noe om meg?
Nei da.
- Hvordan er Steven som regissør? - Veldig morsom. Sjenerøs og storsinnet.
Og veldig kjekk.
Larry, Moe og Curly.
Der skal vi svinge brått fra venstre til høyre.
Denne veien. Ok?
Bra.
Sett ham der. Er det greit?
Ja. Jeg bare... Det er skuespill.
Det er dette jeg lever av. Det er dette jeg jobber med.
Uansett.
Vi ses på universitetet. Takk.
Tekst: Lisa Vilbo