Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Harrison har alltid haft en unik karisma.
Ingen är som han.
Jag tror inte du kan
slita blicken från en sån tjusig kille.
Det är nåt med en buse, visst?
Han är den ultimate busen.
"Jag vill inte ha ett riktigt jobb. Jag kan kanske bli skådespelare."
Jag hittar på allt eftersom.
Han är sig själv, han vet att han är en actionhjälte.
Låt mig se hur det verkar. Kan vi följa Harrison?
Han är jordnära och har liksom denna underbara torra humor.
Vatten?
Han är festlig, tilldragande och sexig och rolig.
Försvinn!
Han ser inte alltför hemsk ut och är inte för snygg.
Vem ser sjaskig ut?
Han går hem.
Den gungar väldigt, Steve.
George och Steven gjorde entré.
- Det är Indiana Jones. - Det blev bättre.
- I regnet. - Det regnar.
Det regnar. Det är väldigt vått.
Var är min filmstjärna?
Hej, mamma.
Är det några överraskningar i filmen?
Jag blev medveten om denna blivande filmstjärna.
Jag är i goda händer.
Vi hade denna styrka. Vi hade bra historier att berätta.
Jag tror inte det funnits nån skådespelare
som tagit två otroligt ikoniska roller som dessa
som har hållit över tid.
Hatten, kavajen och piskan. Man är Indiana Jones.
Jag kan inte skilja Harrison från Indiana Jones.
Inte många av oss känner honom som Harrison.
Det finns en mystik kring honom och det här är hans berättelse.
Projektet startade för ungefär tio år sen,
när jag fick idén att göra en film, ett actionäventyr som en serie.
Det var ungefär samtidigt...
GEORGE LUCAS PRODUCENT
...som jag fick idén till Star Wars...
...men jag blev mer intresserad av Star Wars så jag lade den här på hyllan.
Tänkte att det kan bli nåt nån dag.
George och jag var på Hawaii
för att fira premiären på Star Wars.
REGI GEORGE LUCAS
Vi byggde lyckoslottet i sanden.
Tidvattnet tog det inte.
STEVEN SPIELBERG REGISSÖR
'STAR WARS' BÄSTA START SEN 'HAJEN'
När siffrorna började komma in, blev George överväldigad.
Av lättnaden han kände när han förstod att det var succé.
Han vände sig till mig och sa: "Vad ska du göra sen?"
Jag sa: "Jag har försökt få Broccolis att anlita mig
för en James Bond-film.
De säger bara nej."
Och George sa: "Jag har nåt bättre."
Jag hade börjat jobba som receptionist
för John Milius och för Steven.
Det var introduktionen till Hollywood...
KATHLEEN KENNEDY PRODUCENT
...för där kom en strid ström av kändisar genom dörren.
Jag träffade Steven fem år tidigare...
FRANK MARSHALL PRODUCENT
...när Daisy Miller filmades i Rom och han såg hur jag jobbade.
Så när George frågade honom: "Vem ska producera Jakten?"
Han sa: "Tänk om vi kan få tag iFrank Marshall."
Jag hade skrivit utan framgång.
Sen hade jag skrivit manus till Continental Divide.
MANUSFÖRFATTARE
Det såldes på två veckor och man slogs om det.
Steven vann budgivningen.
Och Steven säger: "Vet du, jag ska göra en film med George Lucas.
Vi tror att du är den som ska skriva manus till filmen.
IDÉER TILL JAKTENS INTRIG
De hade bara de grundläggande idéerna.
Huvudidén var när George började prata med Phil Kaufman...
...han sa: "Jag vet vad filmens nyckel är."
När han var 11 år hade hans tandläkare berättat
om Förbundsarken.
En armé som bär arken är oövervinnerlig.
Jag sa: "Fantastiskt. Perfekt.
Det är vad vi letat efter."
Och: "Ta med det. Brodera ut berättelsen lite till."
George sa: "Hjälten är döpt efter min hund, Indiana."
"Han har en fedorahatt och hans vapen är en piska.
Den blir som serierna
som alltid har en cliffhanger."
Det är väl hela konversationen.
SE "DÖD MANS PASS" KAPITEL TVÅ AV TIM TYLER'S LUCK
George och Larry Kasdan och jag själv,
skapade hela berättelsen på tre eller fyra dar,
sen skrev Larry ihop ett lysande manus på egen hand.
Steven sa: "Varför skriver du det inte på mitt kontor?"
För jag hade inte nåt kontor. Han sa: "Du kan ta mitt skrivbord."
Då träffade jag också Kathy Kennedy.
Steven hade bett mig komma och jobba som hans assistent.
Jag satt på kontoret och hade inte haft jobbet så länge,
han lade ett manus framför mig och sa:
"Läs det här och säg vad du tycker."
Det var ett av de första manus jag läst.
Det var en otrolig bladvändare.
Men hur ska vi genomföra det?
Det fanns filmer som denna för 50 år sen,
men inget liknande på den senaste tiden.
George och Steven hade en tydlig bild av vad det skulle vara.
Och man behövde nån som man inte kunde ta blicken ifrån.
George trodde på att göra konceptuell konst
för filmens stil och för karaktären.
Där fanns fyra eller fem bilder
som gjorts av den fantastiske konstnären Steranko.
Vi pratar alltid om dem som avbildningar av Indiana Jones.
Steven och George visste att de behövde en karaktär
som man omedelbart kunde identifiera sig med.
Vi hade ingen avsikt att omdefiniera
vad en hjälte är för en global filmpublik.
Vi hade ingen storslagna förväntningar på vad det kunde leda till.
Personligen såg jag det som ett riskprojekt,
för inget liknande hade nånsin gjorts
sedan Republics serier gjordes.
Nästa vecka - KAPITEL TIO 2700 GRADER F
En serie från Republic
Jag tänkte att vi kunde undvika ett misslyckande
genom att hitta en mycket karismatisk Indiana Jones.
Jag hade college-examen i filosofi och engelska
och var ingen duktig student.
Jag var en deprimerad student och jag passade inte in.
Det var ett litet college inom humaniora i Wisconsin.
En mycket liten skola.
Jag var först i familjen med att gå på college.
Min far och mor jobbade hårt
för att ha råd att skicka mig till college.
Jag gjorde dåligt ifrån mig.
Jag hittade inga kamrater, egentligen.
Jag kände mig isolerad.
Sedan blev mina betyg så usla
att jag gick igenom hela kurskatalogen för att försöka hitta nåt,
som korgflätning, som jag inte kunde misslyckas med.
Under K fanns inte korgflätning,
men under D fanns Drama.
När jag läste första raden,
"Läsa pjäser och diskutera dem med dina klasskamrater."
Jag läste inte resten.
Där stod: "Du måste vara med i pjäser."
Plötsligt stod jag på scenen med darrande knän,
jag var skräckslagen.
Det behövde jag lära mig att kontrollera.
Så jag lärde mig att inte bli skräckslagen.
Och jag upptäckte att dem jag berättade historier med
var dem jag saknat.
Jag såg dem inte förrän vi berättade historier tillsammans och jag passade in.
Jag mådde bra där.
Och för första gången,
var jag emotionellt engagerad i det jag gjorde.
Så jag sa: "Jag kan kanske bli skådespelare."
Min far hade varit skådespelare i radio tidigare.
Min farfar, hans far, var vaudevilleartist.
Så det finns lite såna traditioner i familjen.
Ingen trodde jag skulle ha en chans att kunna försörja mig på det.
Allt jag visste var att man åker till Östkusten eller Västkusten.
Så jag singlade slant. Det blev Västkusten.
KALIFORNIEN
Jag åkte till Västkusten och efter några år
fick jag några framgångar i Hollywood.
Jag ser det för mig.
Hon gör uppror mot dig.
- Vem? - Mig?
Nej, dig. Och det är honom hon vill ha.
- Jag? - Ja, dig!
Jag hade ett kontrakt,
så de satte in mig i småroller i tv-shower.
Tjänar man bra på det?
Vad måste du göra...
Javisst. Inte bara pengar, men respekten.
150 dollar i veckan.
Man måste ställa upp på allt de gör, eller hur?
- Så är det. - Jaha.
Kommer du på några minnesvärda roller?
Nej.
När det kontraktet löpt ut, blev jag kontrakterad av Universal
och jag jobbade ett och ett halvt år på Universal.
Sen började jag göra tv-serier.
Vi måste stoppa förlusterna.
Vad betyder det?
Styrelsen överväger ett annat sätt att ta sig an problemet.
Men jag byggde också om ett hus som vi fick möjlighet att köpa
med min dåvarande hustrus arv från föräldrarna.
Sen började jag bygga om det och fick slut på pengar
för jag köpte verktyg och material.
En vän till mig föreslog att jag tog ett jobb hos Sérgio Mendes...
SÉRGIO MENDES MUSIKER
...för att bygga en repetitionslokal åt honom på hans egendom i Encino.
Han glömde fråga mig om jag gjort det förut.
Och jag glömde att berätta.
Men det visade sig vara en tio-spårs professionell inspelningsstudio
som jag byggde.
RITNING INSPELNINGSSTUDIO
Jag var aldrig utan jobb som snickare.
Tar du mer betalt av en kändis än av en vanlig person?
- Skulle inte du det? - Jo.
Det gjorde att jag inte behövde ta varje skådespelarjobb som dök upp.
Jag tog inget nytt jobb om det inte var bättre än det förra...
HELVETETS UTPOST
...en större roll, bättre betalt,
mer pengar.
AVLYSSNINGEN - (1974) REGI FRANCIS FORD COPPOLA
Hör du. Blanda dig inte i det här, mr Caul.
De där banden är farliga.
Under 15 år, ungefär, jobbade jag fem eller sex gånger.
Men när jag jobbade,
var det med nåt som jag verkligen ville göra.
Den första av dem var Sista natten med gänget.
Om du ser den där Milner, säg att jag söker honom, va?
SISTA NATTEN MED GÄNGET (1973)
Säg att jag tänker köra honom av vägen.
Sista natten med gängets
rollbesättare var vän till Harrison.
Han ville ge honom rollen som John...
PAUL LE MAT "JOHN" - SISTA NATTEN MED GÄNGET
...men han var runt 30 och resten var runt 20.
Han passade inte.
Så då vi fortsatte
att besätta rollen som Bob Falfa, skurken,
tänkte jag genast på Harrison.
Du ska ju vara den snabbaste i dalen, grabben.
Den är väl inte din.
Det måste vara din mammas bil.
Vi filmade nästan varje kväll.
George satt i ett hörn i en varm jacka och ibland...
Han somnade hela tiden.
Det var en riktig lågbudget-film.
Kul att göra.
Jag var överraskad över att vara med i nåt så populärt.
Jag tar inte med dig på en hopplös jakt genom galaxen.
Jag fick betalt för att ta dig hit.
Ge mig de resterande 5 000 och jag ger mig av.
Du är ensam. Jag är ensam. Jag släpper av dig på närmaste system.
När jag rollbesatte Star Wars,
prövade vi många skådespelare.
Vi prövade många möjligheter.
Vad var det med Harrison
som skådespelare som tilltalade dig?
Jag insåg att det var rollbesättaren som sa:
"Här. Sitt här framför kontoret
och låtsas att du bygger nåt."
Dumheter.
Vi provade honom och Carrie och Mark,
vi gick igenom allt och det var där den bästa kemin fanns.
Han passade i rollen.
Jag trodde filmen skulle bli en succé.
Jag trodde att ingen över 15 år
skulle vara intresserad.
Men jag trodde den skulle göra succé som nån sorts saga.
Allt med Star Wars överraskade världen, faktiskt.
Ingen var förberedd på vad det var.
Valet av skådespelare var en del av överraskningen, tror jag.
Där fanns en oerfaren yngling, Mark.
En vacker prinsessa, Carrie.
En gammal krigare, Alec Guinness.
Där fanns en besserwisser, som är...
en sorts specialitet.
Allt är under kontroll nu.
Det är lugnt. Vi är säkra. Tack.
Hur har ni det?
Han tilldrog sig allas intresse,
för han var den vuxne i rummet.
Även om han var hetlevrad
och hade en pågående kamp mot Chewbacca.
De var det udda paret.
In med dig, din håriga drummel!
Jag struntar i hur du luktar!
In med dig och oroa dig inte.
Han var nån sorts kvarleva från en era av killar
som ägde en total maskulinitet,
utan att be om ursäkt för det.
Och hans röst verkade tio år äldre än han var.
Länge hade hans röst en tyngd...
ELVIS MITCHELL VÄRD FÖR THE TREATMENT
...som fick en att undra: "Vem är den här grabben som låter som 50?"
Ers överhöghet, låt mig vara tydlig.
Jag tar order från endast en person. Mig själv!
Den där roliga, ödmjuke lymmeln, lustigkurren,
det genomsyrar ständigt den han är.
Min teori om interstellära resor:
Se till att du får tillräckligt traktamente,
för du kommer att vara bortrest mycket länge.
Oavsett om man ska ta en fika med honom,
eller äta middag, eller se honom uppträda, blir man underhållen.
Räcker det?
Ingen idé att fortsätta.
Vad gäller Jakten på den försvunna skatten,
Det var... Du var inte hans...
Du var hans...
Kändes det konstigt att inte vara filmens första val?
- Nej. - Jaså.
Nej, jag hade inte tänkt på att... Jag kände inte till projektet.
Jag kände inte Spielberg.
Det föll mig inte in att jag hade chansen att få göra den.
Det tog tid att komma på vem som skulle få rollen som Indiana Jones.
Vem som skulle kunna spela den killen.
Jag tänkte:
"Den som skulle spelat Indiana Jones
är Humphrey Bogart för 50 år sen."
Men han är inte med oss längre.
Så vi började leta efter unga killar under 30...
...som kunde spela honom.
Vi gjorde ett antal tester. Skådespelare kom och läste
på video för rollen som Indiana Jones.
Sen kom Tom Selleck.
Hej, Marion.
Vi var på god väg med Tom Selleck som Indy.
Vi gav honom faktiskt ett erbjudande.
Det kunde kanske göra oss båda gott.
- Varför börja nu? - Håll tyst!
Håll tyst och lyssna på mig. Jag behöver den där saken som din pappa hade.
Men han hade ett kontrakt med CBS för Magnum
och kunde inte komma ur det.
Plötsligt hade vi ingen skådespelare.
Jag visste att Tom Selleck fått jobbet,
men hade tackat nej för han var upptagen med annat.
Så, tack igen, Tom.
Tom Selleck var borta när de kontaktade mig.
Jag gjorde en audition med Tim Matheson.
Jag har lärt mig hata dig under dessa tio år
men ändå visste jag att en dag
skulle du komma genom dörren.
Jag älskade Marion.
Hon är allas dröm.
Hon är som en kvinna skall vara.
Ingen säger åt mig vad jag ska göra här hemma.
Jag minns att min agent sa:
"Vad tycker du om den?"
Jag sa: "Väldigt annorlunda.
Sida upp och sida ner med beskrivningar."
Han sa: "Vill du göra det?"
Jag sa: "Det är klart jag vill."
Det blir antingen tidernas värsta katastrof,
eller så blir det ett nytt sätt att göra film på.
Jag hade provspelat ungefär en månad
när de plötsligt sa till mig
att de bestämt vem som skulle få rollen.
Sen hade George en visning av Rymdimperiet slår tillbaka.
George visade mig en bit av Rymdimperiet slår tillbaka.
AMERIKANSKA FILMINSTITUTETS PRIS
Jag sneglade på George och sa: "Där är vår Indiana Jones. Den killen."
Och George sa: "Chewbacca?"
Och...
Det är han. Det är Indiana Jones.
Och Georges första reaktion var:
"Du kan inte ha Han Solo som Indiana Jones, för han är Han Solo."
Jag sa: "Men skådespelare spelar jämt olika roller.
Harrison kan spela både Han Solo och Indiana Jones."
Jag tror att George insåg värdet av det.
George ringde mig och sa:
"Jag vill att du läser manuset i eftermiddag.
Jag skickar hem det till dig."
Och jag läste manuset. Jag sa: "Wow."
Han sa: "Gå och prata med Steven. Han väntar på dig."
Jag gick dit och efter
kanske en timme senare, fick jag rollen.
Det var spännande att få jobba med honom.
Han var full av entusiasm.
Han älskar att göra film. Och han är jäkligt bra på det.
Det känns bra att jobba med Harrison.
När jag visar Harrison i närbild,
känner jag mig som huvudregissör.
Jag klarade det. Upp ur träsket, mot ära och berömdhet.
Jag minns att vi flög tillsammans
och då vi satt bredvid varandra
gick vi igenom manuset för första gången.
Vi läste båda en scen, pratade om den.
Som ett drömsamarbete jag uppskattade enormt.
- Förslag? - Ja.
Jag trodde du hasade. Är...
- Nej, det är... - Eller...
Eller du hasade, eller...
- Det verkar vettigt. Du borde... - Okej.
Det är knappast så överallt.
Jag ville alltid få en möjlighet
att samarbeta, hellre än att bara:
"Stå där. Säg så. Okej?"
Som när jag blev magsjuk av maten där,
njöt av den på vägen in,
men inte så mycket på vägen ut.
Jag kunde inte vara borta från logen
mer än tio minuter.
Han sa: "Jag måste tillbaka till hotellet. Vad kan du göra på en timme?"
Jag sa: "Vi ska filma en tre dagars actionscen!"
Han sa: "Det blir inte idag."
Jag sa: "Nu filmar vi den här skiten, sen går vi hem."
Det grejade vi båda.
Jag sa: "Varför skjuter du inte bara killen?"
Eller så sa Harrison till mig: "Varför skjuter jag inte bara killen?"
Men vem som än sa det, just så gjorde vi.
Stackars kille, han hade tränat i tre månader.
För ni skulle ha en fajt med piska och svärd.
Det skulle pågå i tre dagar.
Till höger, Terry.
De sa åt honom:
"Vi ska bara skjuta dig."
Han var väldigt upprörd.
Första gången jag sköt,
låg han ner i nån minut,
för han vill få ut nåt av det.
Så...
Så plågsamt.
Så andra gången vi gjorde det, sköt jag honom innan vi planerat.
Den scenen är med i filmen.
Jag bidrog med mina idéer då vi gjorde filmen.
På det viset kände jag mig mer bekväm i rollen.
Harrison är otroligt uppfinningsrik.
Han har fantastisk förståelse
inte bara för vad karaktären ska göra i en actionscen,
men även vad karaktären kan säga som inte står i manuset.
Som repliken:
Det är inte åren, raring, det är resan.
Harrison kom på den repliken.
Det var hans idé. Han hade många repliker i filmen.
Jag tror det var Harrisons sätt att skilja
rollen som Indy från rollen som Han.
Det börjar med klippblocken som jagar en.
Det är ungefär...
Ungefär så snabbt.
Indiana Jones handlade mer om
vad man kan göra i en film för publiken.
Hur man kan ta med dem på ett äventyr,
överraska dem, chocka dem, få dem att känna och göra dem lyckliga.
Vi hade riktiga stunt.
Allt vi gjorde i Star Wars var ju springa, hoppa och ramla.
Det kallar jag inte stunt.
- Okej, bryt. - Bryt.
I Indiana Jones
gjorde vi några fantastiska scener i närbild.
Och använde mig i dem.
Jag klippte nog till honom nån gång.
Jag träffade hans haka minst en gång.
Jag lärde mig hata dig de sista tio åren.
Min stuntkille hade gjort de flesta actionscenerna.
Jag kom tillbaka och skulle gå in i rollen.
Lyft bara huvudet lite om du kan. Såja.
Vi kom på några äkta saker jag kunde göra själv
som var några av de bästa stunt jag sett.
Det är säkert inget farligt.
Om det var farligt,
hade de väntat tills vi gjort mer av filmen.
Vänta. Det är bra.
Jag älskar Jakten på skatten.
Han är akademiker...
JAMES MANGOLD REGISSÖR
...som kommer undan med blessyrer och bevarar lugnet.
Och han har tur. Saker går hans väg.
Dåliga dadlar.
Han är lite som Snurre Sprätt eller Hjulben,
eller Buster Keaton.
Huset faller över honom, men de står där fönstret var.
Eller tåget svänger precis när kanonen avfyras,
sen träffar kanonkulan skurkens tåg i stället för hans.
Vi ser också att han har rädslor.
Jag hatar ormar, Jock! Jag hatar dem!
Alla Indiana Jones excentriciteter och ängslan
och neuroser är en del av hans charm.
Det är läskigt att gå in i en grotta.
Det är läskigt att spetsas av ett spjut.
Vara rädd för ormar...
Varför blev det ormar?
Med stora ögon: "Ormar."
Han skriker inte. Mer som:
"Hur kan jag, en vuxen karl, vara rädd för ormar."
Där finns en vilja att fortsätta framåt
som för mig känns typiskt amerikanskt för rollen.
Han var kanske inte osårbar, men han var okuvlig.
Och Harrison är inte rädd för ormar?
Inte alls. Men han är skådespelare.
Jag gillar ormar. De skrämmer mig inte.
Där fanns en riktigt farlig orm bakom en bit plexiglas.
Försök få igång honom.
Det var en Kungskobra.
Vi tar in fem till,
sen gör vi oss beredda att köra
och vi tar in två till när kamerorna svänger runt.
Två nya, va?
Vi hade folk med sprutor med motgift.
Han gillar dig.
Men resten av ormarna var ofarliga.
De kunde bita dig, men betten var inte dödliga.
Förrädare! Släpp mig!
Vi hade mycket roligt.
Jag har aldrig haft så kul. Det var galet.
Hoppsan!
- Jag står stilla. - Hallå.
Det var inte mitt fel.
Ingen film är ett äventyr för en filmare.
Det är mycket hårt arbete.
Vi for runt omkring i världen medan Indiana Jones var globetrotter.
Det var inget äventyr.
Det var många, långa, tråkiga flygresor. Mycket jetlag.
Mycket flyttande mellan hotell och motell.
Det spännande för mig är när vi kommer till filmplatsen.
Det är där det roliga är för mig.
Nu börjar vi filma.
Harrison är här. Han är beredd.
Han har hatten på. Han har sin lilla ränsel.
Piska honom!
Och piskan.
Vi hade en kille, Glenn Randall, som lärde mig grunderna.
Men jag stod på min uppfart och övade. I timmar.
När man börjar, blir man nästan av med örat, när piskan far förbi.
Så där, ja.
Det är farligt.
Det är svårt att lära sig. Men kul.
Var det så du fick ärret på hakan?
Nej. Det var en bilkrock.
Vi krockade då vi var på väg att sälja
krimskrams och oljemålningar på ett varuhus.
Vi är klara!
Tack, Dickie.
Tack.
Du följer med till Hawaii.
Sista veckan vi filmade, var vi på Kauai.
Den sista veckan vi filmade
var början på Jakten på den försvunna skatten
där de vandrar genom djungeln.
Vi är nästan klara. Det känns bra.
Vi jobbade nästan varje dag.
Vi hade en och en halv dag ledigt under hela filmen.
Ömma och med skrubbsår hela tiden.
De gör en film.
Den avslöjande
närbilden, med perfekt ljus och skugga.
Det är Stevens signatur.
Lustigt nog är det en scen vi gjorde sent i schemat.
Jag tror att Harrison visste vem karaktären var.
Han hade den där blicken som bara Harrison kan ha.
Han dominerar filmen från början till slut.
Det känns som en film gjord för honom att glänsa i.
Frågor?
När jag går till redigeringen
och ser dessa scener klippas ihop till en sekvens,
då börjar jag känna entusiasmen.
Hoppsan.
Och min första känsla av:
"Det här kan bli nåt fantastiskt."
"Det här kan funka."
Steven bjöd mig till den första visningen.
Jag var förvånad.
Man får inte ihop delarna av nåns agerande
genom att jobba tillsammans i de enskilda scenerna.
Jag hade ingen riktig bild...
Vad sa du?
...av Harrison som Indiana Jones tills jag såg filmen.
JAKTEN PÅ DEN FÖRSVUNNA SKATTEN
Jag såg den ensam på premiärdagen.
Jag var ett sånt fan av alla inblandade
att jag inte glömt var jag satt eller var jag såg den.
För det var också ett tillfälle
när man försöker förstå vad man gör av sitt liv.
JAG VID GRAND CANYON
Det var en anledning till att bli filmregissör.
Indiana Jones förändrade mitt liv.
Mitt första erkännande som producent. Min första nominering.
Början på en fantastisk vänskap
med många underbara människor som jag ännu är vän med.
Allting kring skapandet av filmen
rörde sig om den familjen, den gruppen av människor.
Vi var tillsammans hela tiden.
Jaha.
Det är bara två scener här som...
Jag träffade min fru.
Ja. Där träffade jag min man.
Jag var gift med filmen då.
Jag tänkte: "Okej. Jag ska göra det här.
Jag kommer inte hitta nån som älskar att göra film såsom som jag."
Sen träffade jag Kathy. Vi blev goda vänner.
Och vi blev kära.
Det är nog nyckeln till vårt förhållande, så här 37 år senare
är vi fortfarande vänner.
Vi älskar att jobba ihop och vi älskar att göra film.
Jag lär hålla på med det här några år till, tror jag.
Men det känns som...
...men ibland får jag åka hem ett tag.
Jag är tacksam för möjligheten att spela den rollen.
Det ledde till andra möjligheter.
Jag hade blivit kommersiell,
nu var jag med i ett framgångsrikt andra projekt.
När han blev Indiana Jones,
kopplades det till Han Solo,
han hade nog inte en kväll när han kunde gå på en restaurang,
eller gå ut utan att omringas av folk.
JAKTEN PÅ DEN FÖRSVUNNA SKATTEN
Harrison sa nåt om att vara stjärna
som jag fann intressant.
Jag hade inte tänkt på det, han sa:
"Jag har sympati för unga som tidigt får uppmärksamhet."
PETER WEIR REGISSÖR, VITTNE TILL MORD
Han sa: "Jag hade nog tur,"
innan strålkastarljuset föll på honom,
hade han varit framgångsrik, inte bara som snickare och så,
men med att renovera hus.
Folk sökte upp honom för renoveringar.
Han hade haft ett liv innan han blev filmstjärna,
när orkanen av berömmelse drabbade honom.
Okej, Harrison,
känner du att du fastnat i rollen
som actionskådespelare, machoäventyrare,
eller finns det andra roller du vill spela?
Är du nöjd med de roller du har nu?
Nej, jag...
Jag är nog lite fast i den genren,
men jag har fått göra mycket annat också.
Jag har alltid velat jobba i olika genrer
när jag fått chansen.
Jag var nu i 40-årsåldern.
Jag passade för en del roller i de stora långfilmer
som gjordes vid den tiden av några framstående regissörer.
Det var som att göra en för dem och en för mig.
"Dem" betyder filmstudiorna och publiken.
Sen var det en film jag bara ville göra,
oavsett om den skulle bli en kommersiell succé eller ej.
Det var en framträdande tid i Hollywoods historia.
Alla dessa unga och lovande,
som gjorde uppror mot studiosystemet.
Där fanns ett antal killar. Steven, George, Coppola, Milius.
De hade sina visioner. De ville vara oberoende.
De ville göra film på sitt sätt.
De gjorde det fort. De var framgångsrika.
De var så framgångsrika att de förändrade Hollywood för alltid.
De gav upphov till de största filmerna på 20, 30 år.
Både från dessa två och från Sydney Pollack, Alan Pakula och Mike Nichols.
Alla fantastiska filmmakare som jag fick chansen att jobba med,
för att jag hade nått den ålder då jag kunde spela några av de rollerna.
Jag förväntade mig aldrig att spela en huvudroll.
Jag trodde jag borde vara
glad över att få en vanlig roll i en tv-serie eller nåt.
Men jag ville försörja mig på att vara skådespelare.
BLADE RUNNER - (1982) REGI RIDLEY SCOTT
Blade Runner var en stor film. Den hade en stor budget.
Det var ett helsike att göra den, för det var alltid natt och det regnade.
Ett nytt liv väntar dig i de utomjordiska kolonierna.
Det var en annorlunda film.
Men det var den sortens film
jag nu skulle kunna komma ifråga för.
Han var bra i Blade Runner.
Jag vet att han hade problem med den. Men det var en bra roll.
Och jag gillade honom i Witness, det var en mindre film.
Hur ser jag ut? Ser jag ut som Amish?
VITTNE TILL MORD (1985) REGI PETER WEIR
Du ser enkel ut.
Jag var verkligen imponerad av Harrison
när han gjorde Vittne till mord.
Det var en fantastisk erfarenhet.
Jeff Katzenberg satte ihop den på Paramount.
"Har du nån idé om vem som ska regissera den?"
Första gången de frågade mig.
Jag hade just sett Brännpunkt Djakarta.
Brännpunkt Djakarta
Och jag sa: "Vad sägs om Peter Weir?"
De erbjöd mig den och de sa:
"Kom över. Vi vill träffa dig och du får träffa Harrison."
Så jag satte mig på ett flyg utan att fundera.
Upp i bergen där han bodde.
Jag klev av planet, en liten lokal flygplats.
Där mötte han mig.
Det förvånade mig.
Harrison?
Han sa: "Vi behöver köpa några grejer
på vägen hem till mig."
När jag gick runt i affären,
såg jag ett paket flingor med Han Solo på.
Han var redan på frukostflingorna.
Och här får jag träffa honom.
Jag stannade hos honom och vi gick igenom manuset
och pratade om hur vi såg på filmen.
Jag har alltid burit en panamahatt sen jag var ung.
En kväll efter filmandet, när solen gick ner,
gick Harrison och jag till hotellet.
En ung kille kom emot mig och stirrade på mig.
Jag tittade bort, men han kom närmare.
Han passerade alltför nära mig och sa i mitt öra:
"Du vet väl att det bara finns en?"
Jag fortsatte och sa: "Harrison, hörde du?
Han trodde det liknade hatten du har i Indiana Jones."
Vi skrattade åt det. Men...
"Du vet väl att det bara finns en."
I och med Vittne till mord tänkte jag:
"Wow, det finns mer hos Harrison än det man tror."
I Indy finns inte så mycket plats för djupare känslor.
I Vittne till mord, tror jag,
kunde han komma i kontakt med såna på ett trovärdigt sätt.
Bara för att han gjort en sorts arketypisk roll så länge,
kan vi glömma att han är skådespelare.
Så som han letar upp och väljer ut regissörer
gör bara en filmfantast.
Så gör ingen som inte förstår hur man gör film.
Då världen låg öppen för honom, utnyttjade han det.
Vi såg hans ambitioner och att han utmanades av filmmakare.
Lägg dem inte bland persikorna.
Harrison skapade sin egen skugga på nåt vis,
med Han Solo och Indiana Jones.
Han ville inte definieras av dem.
Där fanns en risk för honom,
det kanske inte fungerar, kanske skadar det hans image, det är spännande.
När en stjärna tar en risk,
är det spännande, för det är som att börja om.
Jag tror vi båda gillade känslan i den filmen.
Blir det fel, får det allvarliga konsekvenser,
vilket är sant för alla filmer.
Där fanns stunder av glädjefyllt samarbete
mellan Peter och mig och alla inblandade.
Vi hade verkligen roligt.
Jag älskar den filmen. Den är verkligen bra.
Du gick inte när du nominerades som bästa skådespelare?
- Vad? - Just det.
Du nominerades för Vittne till mord 1986, men deltog inte i Oscarsgalan.
Jag hade så mycket hemarbete.
Jag älskar alla hans filmer.
Jag har sett Jagad 30 gånger.
JAGAD (1993) REGI AV ANDREW DAVIS
Jag minns att Jagad
hade den häftigaste rollintroduktionen
och att den filmen var ikonisk när jag växte upp.
Sen var det väl Working Girl.
Jag kanske inte gillar dig, bara.
REGI MIKE NICHOLS
Jag? Nä.
Det finns så många varianter av Harrison som skådespelare.
Det känns som om jag återupptäckt honom många gånger.
Jag älskar Fallet Henry, ett modigt val för Harrison.
FALLET HENRY (1991) REGI AV MIKE NICHOLS
Jag har aldrig sett Harrison göra det på film.
En annan roll jag älskar är Allie Fox i Moskitkusten.
MOSKITKUSTEN (1986)
Jag gillar också hur han spelar USA:s president.
Jag är USA:s president.
Det finns syndiga nöjen. Vi har Air Force One.
Gå av mitt flygplan.
REGI AV WOLFGANG PETERSEN
Jag är fascinerad över de val han gjort genom åren.
Jag har följt hans karriär och han har förmågan...
PATRIOTER (1992)
...att man blir förtjust i honom efter fem minuter.
Även förmågan att dra in en i berättelsen,
man vill vara med honom på hans karaktärs färd.
Han rör sig på gränsen vad gäller intensitet, tempo...
Han testar huvudrollen,
och ser om han kan utvidga den.
- Hej, mamma. Vi är i Sri Lanka. - Kan du gå ur bild nu?
- Sri Lanka. - Sätt in skådespelarna.
Inte illa. det är bra. Trevligt. Folk är bra, vänliga.
Fina elefanter.
Här är vi bäst och spontanast.
Nu gör vi film.
George sa: "Om du tar på dig den här första filmen,
måste du ta tre, för jag tänker göra tre stycken."
"Absolut", sa jag.
Vi tog i hand på stranden den där dagen 1977.
Börja!
Bryt. Underbart.
Bra version. Det är allt vi behöver göra.
Oj! Det var en bra scen.
För mig fanns det inget som kunde slå Jakten,
för det är första gången man dyker ner i den världen.
Men alla filmerna är underbara.
Jag såg fram emot varenda en, att få se karaktärerna igen
och få se filmmakaren jag beundrar så,
Steven Spielberg, när han anstränger sig för att prova olika saker.
Mr Spielberg, hur känns det att regissera en musikal?
Det känns härligt.
- Den gjordes för att få dig... - Jaha.
...tro att du var med i en annan film.
Min mor trodde att det var fel film
i fem minuter.
I varje film ville jag att publiken
skulle upptäcka nåt nytt hos Indiana Jones.
Jag ville inte att vi skulle upprepa oss.
Han heter Henry.
Han är din son.
Jag ville att berättelsen skulle inkludera
en karaktär som skulle leda oss till större kunskap,
eller en situation vi inte sett Indiana Jones i tidigare.
Han gjorde två hål i min klänning från Paris.
Kate var fantastisk. Vi hade så kul.
Hon förde med glädje till rollen och mycket glamour.
Gode Gud.
Min klänning.
Jag var så glad för rollen.
Jakten på den försvunna skatten var så bra.
Steven Spielberg var en fantastisk regissör.
Och Harrison var perfekt för rollen.
Jag träffade honom på flygplanet.
Han är tystlåten.
Han småpratar inte.
Men han är begåvad och smart.
När han talar, lyssnar man.
Indy!
Säg inte Indy. Bara...
Det borde vara ett skri.
Så publiken inte säger: "Jag vet hur det går."
Hon sätter handen i hålet, hans hand kommer ut.
Det var deras andra film. Och jag var nykomlingen.
De hade ett avslappnat sätt med varandra.
De hade sina internskämt.
Ett litet skämt i ett skämt, som slösade på film.
Skådespelare mot regissör.
Harrison är verkligen en gentleman.
Jag kände mig omhändertagen.
Han visste att jag var den nya. Det var bara min tredje film.
Det var en stor produktion.
När han såg att jag var osäker och inte visste vad jag skulle göra,
blev han liksom en värd för sin film och jag var gästen.
Han gör det som behövs.
Kamera.
- Lao. - Lao.
Klippen är snabba. Det är rasande tempo. Intensivt.
Kom.
Den outtalade karaktären är allt som händer.
Det var hårt arbete, men det var spännande.
Jag älskade det.
Jösses! Kraschlandning!
En unge kör bilen!
Och Ke. Ke Huy Quan. Den lille killen på inspelningen.
Harrison och han var polare.
Vi bugar för sha...
Jag bugar för shamanen, sen bugar du för shamanen.
Han var kanske åtta år när vi gjorde filmen.
Jag var faktiskt 12 år gammal.
Han var fantastisk.
Jätterolig att jobba med.
Då hade jag inte sett Jakten på...
Så jag hade ingen aning om vem Harrison Ford eller Indiana Jones var.
Jag minns bara att han var mycket vänlig och snäll.
De stod nära varandra.
Ke kunde få Harrison att skratta.
Om Harrison var på dåligt humör,
satte jag bara Ke på honom,
Ke gick bort till Harrison och muntrade upp honom.
Han spred glädje överallt.
Mycket roligt!
- Mycket... Ha ha! - Ha ha.
Vi skojade jämt med Steven.
Då vi spelade in scenen med gruvvagnen,
serverade de glass.
Så vi tog glasstrutarna och smetade glass i våra ansikten.
Vi hoppade i och när vi kom i bild,
dök vi upp med våra glasstrutar.
Vi lekte mycket vid inspelningen.
Jag minns att Steven sa: "Det där är kul. Jag gillar det. Skriv ner det."
Hallå! Vad gör ni?
Det var en typisk dag med De fördömdas tempel.
Det var kul!
Ett av de bästa samarbetena i filmerna var Det sista korståget.
Indiana Jones är tillbaka.
Filmen har premiär i morgon.
Denna gång kommer Indiana Jones med nån speciell.
Jag pratade om att jag ville träffa min far
och Steven kom med en idé och en rollinnehavare.
Junior?
Ja, sir.
Kom. Skärp dig, pojk.
- Börja! - Junior!
Ja, sir!
Att se Sean Connery och Harrison jobba ihop
var fantastiskt.
De två var som två boxare som slogs mot varandra.
Men det fungerade utmärkt i den scenen.
Varför sitter du där och vilar dig när vi är så nära slutet?
Kom!
Steven, Harrison och jag jobbade bra ihop.
I den här filmen
får Indiana Jones möjlighet att vara mänskligare,
för han hade varit en ensamvarg...
...isolerad, utan relationer med några andra.
Möjligheten att uttrycka det
var i alla fall uppfriskande för Harrison som skådespelare.
Det var nog en lättnad, också för honom.
De bryter ny mark.
Det har varit roligt, måste jag säga.
Är det vad det var?
Brutala år, eller hur, Charlie?
Först pappa, sen Marcus.
Vi har förlorat några av våra bästa vänner på vägen.
Det är mycket sorgligt.
När jag tänker på River Phoenix
och vad han tillförde rollen som unge Indy...
Harrison hade föreslagit River Phoenix
för han hade jobbat med honom i Moskitkusten.
Han visste vilken bra skådespelare han var.
När vi gjorde Moskitkusten, höll jag ögonen på Harrison
och noterade vissa drag hos honom
och jag härmade honom och fick en del skratt.
Det var kul. Jag ville vara en yngre Indy.
- Redo? - Ja. Kör.
Okej. Sen tar lejonet ett språng och du backar.
Inte längre.
Jag tycker att det är en bra roll,
den är välskriven.
Sen kommer Harrison och han bara... Han är så charmig.
Han kan sin roll.
Han vägledde mig,
gav mig mer insikter i rollen.
Gav mig en känsla för var allt kommer ifrån,
sättet han reagerar på saker...
Vad som försiggår i hans huvud.
Jag spelade bara det, men som yngre
och lite mer oskyldig, lite mer av en amatör.
Åh, nej.
Den generositet Harrison visade River,
tog River emot.
River var så tacksam gentemot Harrison för att han gav honom den kunskapen.
Nej, pappa. Lyssna på mig.
- Junior! - Ett, två, tre, fyra...
På grekiska.
Om jag jämför filmerna, är min favorit Jakten på den försvunna skatten.
Min andra favorit av de fyra jag gjorde,
är filmen med Sean Connery som spelar hans pappa.
Men De fördömdas tempel, den andra Indiana Jones-filmen,
förändrade mitt liv.
Flickan som spelade Willie Scott blev min fru.
Den erfarenheten var avgörande
för mitt möte med Kate Capshaw.
Indiana Jones förändrade absolut mitt liv.
Det förändrades helt.
Det är... Ursäkta.
Kathy, Frank, Harrison, Steven och jag,
bästa vänner och det var så roligt.
Indiana Jones från Princeton, New Jersey.
Vad händer i Europa? Är kriget slut?
Tyskarna har ännu det mesta av Belgien.
Jag var så inne på Indiana Jones
att när den till slut kom på tv,
tänkte man: "Vad blir det av detta?"
Hur ska det genomföras?
Det handlade lika mycket om historia.
Mer om riktig historia än filmerna gör.
Hur rollkaraktären interagerar med historien.
Gode Gud. Det är inte som du sa att det skulle vara, dr Jones!
Att se honom dyka upp i den... Och man visste inget,
för på den tiden tillkännagavs det inte.
Vi hade inte Internet.
Det var trevligt att se honom dyka upp som en överraskning.
Harrison kommer sen hit. Saginaw kommer bakom honom.
Kan vi få med båda då?
Det var kul att göra avsnittet.
Harrison gjorde oss en tjänst och det blev en trevlig weekend.
Det är roligt. Som att hälsa på en vän och göra en film samtidigt.
Vill du ha en kaka?
Nej.
Jag kan tacka för mycket, det vet jag.
Nej, jag gör det gärna. Det är kul.
Dessutom bor jag här.
Det visar främst hans hängivenhet för rollen.
Börja.
Vi kände att vi fick hans gillande för vad showen ville göra.
Vad gäller ambitionsnivån,
motsvarade den det han ville se angående rollkaraktären.
Jag tror att Harrison alltid såg fram emot att spela Indy.
Han var så entusiastisk över att gå tillbaka i rollen.
INDIANA JONES OCH KRISTALLDÖDSSKALLENS RIKE
Deras skatt var inte guld. Det var kunskap.
Kunskap var deras skatt.
När vi avslutat den fjärde,
minns jag att Steven, mycket entusiastiskt,
pratade om att han ville göra en femte film.
Det kändes som om det fanns mer att berätta,
Indiana Jones och Marion Ravenwood var ju på väg att gifta sig,
det antydde att det kunde bli mer.
Vi kände alla att det kunde bli en till,
sen dröjde det länge.
Och det började kännas allt mindre sannolikt.
Jag tror att vi alla ville göra en sista film om Indiana Jones.
Jag kände att jag gjort fyra av dem.
Det räckte.
Men jag stödde tillkomsten av en femte film.
Att sitta här och fråga oss själva:
"Kan ni göra en Indiana Jones- film till
där nån annan spelar Indiana Jones?"
Det blir ett klart nej.
Den uppenbara utmaningen
är att man är tillbaka i en genre utan att byta skådespelare.
Man har samma skådespelare som gjorde rollen i 30-årsåldern
som nu är över 70.
Jag tror att det som kanske sågs som en nackdel,
att den skådespelare som sett sina bästa dagar blev en fördel.
Jag hade alltid velat se Indiana Jones i den åldern,
för det handlade mycket om honom som en fysisk, passionerad
och ung man.
Jag ville se honom i sammanhang vi inte sett honom förut.
Och själva grejen med det är hans ålder.
Jag ville göra en film om Indiana Jones mot slutet av hans liv.
Det föreföll skrämmande att göra ännu en film om Indiana Jones.
Inte bara för att gå i fotspåren
av en av de största filmmakarna, Steven Spielberg.
Jag gjorde det mer av personliga skäl.
Jag tänkte tillbaka på premiären 1981.
Väldigt farligt.
Du först.
Och att alla de här människornas namn i filmen, de fanns här
och liksom frågade den här grabben från New York att göra en.
Och att de kunde jobba med mig.
Cirkeln i mitt liv var sluten.
Bryt.
Jag kunde inte motstå det.
Din far trodde den här grejen kunde förutspå sprickor i tiden.
Jag gillade manuset vi hade...
manuset som Jim Mangold tog fram med bröderna Butterworth,
engelska pjäs- och manusförfattare.
De hade en fantastisk idé.
Jag visste att filmen handlade om tiden.
Förlorade möjligheter,
gjorda val, definitiva misstag.
Indy var en hjälte 1944.
Nu är Indy 70 och de här är våra hjältar.
Astronauterna.
Världen har gått vidare.
Det handlar mycket om honom som ser sig själv...
...och bedömer sig själv.
Men inte med vemod.
Det är nån som bedömer sig själv.
Och vi förstår
att kanske Harrison bedömer sig själv som rollkaraktär
och vad den har kommit att representera för oss alla.
Jag ville inte att Indy skulle vara en hjälte igen.
Den tiden har varit.
Så vi gladdes då han klev i de skorna igen.
Vi ses i morgon, Indiana Jones.
Det finns alltid en karaktär som Indy haft nåt förflutet med
som drar in honom i handlingen,
eller dras in i handlingen med honom.
Vi försökte skapa nåt nytt
som kändes bekant eller som hade nåt med hans förflutna att göra.
Phoebe och jag hade gjort Solo tillsammans.
Så vi gick och åt middag och jag sa:
"Jag vill fråga en sak, jag vet inte vad du kommer att tycka.
Men vi vore glada om du kunde tänka dig
att spela rollen mot Harrison i den sista Indiana Jones-filmen."
Och hon föll nästan omkull.
Det är en fras man hör och tror att det är ett skämt,
för jag minns bara att jag...
Kan vi få en flaska vin till?
Sen sa hon: "Jaha."
Vinflaskan kom och jag sa: "Festligt."
Hon sa: "Jag menar allvar."
Hon var mitt första val för rollen.
Hon tillför en speciell energi.
Hon var given i rollen innan vi började skriva.
Vi hade ingen annan i åtanke.
Vi tänkte på hennes röst då vi skrev den.
Det mest skrämmande ögonblicket
var när vi gav manuset till Phoebe
utan att veta vad hon skulle säga
och vad vi skulle göra om hon sa nej.
Harrison ringde mig först,
jag fick ett röstmeddelande med en lång tystnad.
Sen: "Hej, det är Harrison Ford."
Jag tänkte bara: "Vad?"
- Kom. - Jag har dig. Redo.
Nu kör vi. Sätt igång.
Börja!
Vi pratade om filmen.
Han sa: "Jag gillar filmen."
Jag sa: "När du kommer,
äter jag gärna lunch, eller tar en drink med dig.
Det vore väl roligt."
Han sa: "Nej, knappast."
Jag sa: "Åh." Sen sa han att han spelade tennis.
Jag sa: "Vi kan spela tennis."
Han sa: "Nej, tack."
Jag sa: "Okej. Då ses vi på inspelningen."
Jag var nervös den första dagen.
Men Harrison var bara vänlig och öppen och sa bara:
"Hej. Nu är vi här. Nu sätter vi igång."
Jag behöver inga lektioner av en gammal gravplundrare!
Jag sa åt honom: "Om du tycker jag är kass, säg till.
Och jag vill helst att du säger det.
Eller hjälp mig, ingen kan det här bättre än du."
- Han sa: "Du sköter dig bra, tjejen." - Bryt!
Det är väl allt du behöver?
Att han berömmer dig och säger: "Du sköter dig bra, tjejen."
Jag hade svårt att hänga med henne,
vilket inte kan vara nån överraskning för nån annan än mig.
- Hon är fantastisk. Hon har... - Nej, nej.
Jag gör det. Hon har långa ben.
Jag är imponerad över hans uthållighet.
Jag är helt slut efter fyra sekunders språngmarsch.
Harrison kommer säkert till inspelningen och går an om det vi gör.
Vad?
Och mest av allt bli av med allt onödigt eller orealistiskt.
Harrison vill alltid komma närmare verkligheten
och hur man får fram det roliga.
De får varandra att skratta,
de tar varandra på allvar.
Indiana Jones gör inte så.
Det stormar om dem när de är tillsammans.
Jim pushar Harrison och Harrison pushar Jim.
Jag inspirerades av att se det.
Till och med när de var oense, var det som...
Sen sa de "Jag älskar dig" efteråt.
Så, ja!
Jag älskade deras energi.
Jag gillade deras "Skippa skitsnacket".
Som: "Vi gör om det. Det blev inte bra."
"Vi gör om det." Jag älskar det.
Vi behöver inte snacka om det så mycket.
Vi kan det här. Vi gör om det.
- Här vänder jag mig om. - Ja.
Om regissören får repliken rätt.
- Så, ja. Där klipper jag till dig. - Okej. Sätt igång.
Vi är ena dryga, ohämmade killar.
Vi skriker åt varandra.
Jag säger att han snackar skit, han säger att jag snackar skit.
Vi kommer bra överens.
Och vi har kul.
Jag visste inte att du visste.
Jag vet.
Det finns en bild av Harrison Ford som grinig.
Det är skitsnack.
Det som irriterar honom
är nån som inte är 100 procent engagerad i det hen gör.
Nån som inte har
den passion och entusiasm över att göra film som vi har.
Du har gjort det du velat i hela ditt liv, Indiana Jones.
Och när nån kommer och har en egen åsikt blir du irriterad.
Det stämmer.
Han kan inte med folk som inte anstränger sig.
Just det. Att vara med i en dålig film skrämmer mig.
Harrison blir arg när folk är oförberedda,
respektlösa för hans arbete.
Han vill ha fokus och uppmärksamhet vid inspelningen. Det handlar om filmen.
Det kräver han.
Vilket är bra för det uttrycker förväntningar.
- Redo? - Redo. Kör!
- Sätt igång. - Skynda er, killar!
- På en gång. - Vi gör en film!
Tack ska ni ha!
Utmärkt! Redo?
- Okej. Sätt igång. - Håll tyst.
Han är alltid större än livet.
Men han är så rolig,
det tror jag alltid varit centralt i hans roller,
därför kan man relatera till honom.
Jag har min fru på telefon, hon kan inte vara här för min födelsedag.
MIKE MASSA HARRISON FORDS STUNTMAN
Raring. Jag är snart hemma.
Hallå!
- Lugn. - Det är fel kille!
- Jag längtar efter dig. - Hör inte på honom.
Han är rolig.
Han har en knasig humor.
Den är lite mörk, men väldigt rolig.
En kontaktsport...
FRANK MACPHERSON ASSISTENT
...i kontakt med nån som han.
Han hjälpte mig, som tur var.
När det blir stökigt nästa gång, sätter jag på den här.
När jag måste göra det här, skickar jag bara iväg honom.
Det är skönt att se folk som vet vad de gör,
gillar sitt jobb och jobbar ihop.
Det är ett bra gäng. De jobbar hårt.
Jag är glad att få arbeta med dem.
Det intressanta med Harrison
är en sån omsorg om detaljer.
Han är en mycket noggrann person.
Det är inte överraskande att han var finsnickare.
Noggrannhet i detaljerna återkommer i allt han gör.
Snickeri handlar om en logisk följd av saker.
Man tar råmaterial och gör det fint.
Man gör det bra.
Sen bestämmer man
vilken form som ger det bästa utseendet.
På samma sätt bygger man en karaktär i en filmroll,
man vill gå till väga på samma sätt
och jobba från en grund till den kosmetiska aspekten.
- Hej, Harrison. - Hej, Mo.
Harrison sa att han skulle komma, han kom på sin cykel.
Han kom direkt till buren och gick igenom sin rekvisita.
JASON TORBETT REKVISITÖR
Han hade ingen brådska. Tänkte igenom varje detalj.
Provade olika saker. Jag tror han sa: "Den där är lite sjaskig."
Peppar, peppar. Vi visar honom det senare,
när vi har snyggat till det.
Jag måste nypa mig själv ibland, att jag gör den här filmen.
Lustigt, igår visade jag Harrison en bild på min pappa
som jobbade med den första filmen.
Jag måste få pappa att signera fotot
och ge det till Harrison.
Det sa han igår.
- Rekvisita! - Kommer, sir.
Varför tog det sån tid?
Det gäller att få klädseln rätt
inför den scen vi spelar in.
Det är en sån ära att klä honom.
Han gillar att ta på hatten själv.
Jag ger honom bara hatten.
MARCO DE MAGALHAES KOSTYMÖR
"Varsågod, Harrison."
Han sätter på den.
Det gör han alltid.
Den där är lite för stor för mig.
Sätt på den själv, du är Indiana Jones.
Den är allt som behövs för rollen.
Jag tror vi hade filmat i en månad
innan jag såg honom i kläderna.
Vi var på Sicilien.
Jag skulle följa honom på en stig och in i en grotta.
Vi skulle se allvarliga ut.
Jim kom fram till mig hela tiden och sa:
"Phoebe, du måste sluta le.
Du går bakom honom och du ler."
Jag sa: "Det gör jag inte alls." Han visade mig.
För Harrison kom i den där utstyrseln och han...
I varje scen efter det, var jag bara... bakom honom.
Till slut sa Jim: "Du är rädd.
Det står mycket på spel. Sluta fnissa."
Renny! Renaldo!
Han vet hur han påverkar folk
när han är klädd som Indiana Jones.
Jag är tacksam mot honom, för han vet, rent psykologiskt,
hur han ska spela mot dig för att du ska känna dig bekväm.
Då kände jag mig genast delaktig i scenen.
"Vad tycker du om det? Vad..."
Man glömmer snabbt
att man står framför Indiana Jones.
Det är fantastiskt.
När jag gör det, gör det igen.
Jag slår dig för att få dig dit.
- Javisst. - Ja.
Sen hitåt lite till.
- Klart. - Börja!
Och bakgrunden.
170, nån? Vem som helst. Kör!
Borta.
Vad gör du?
Harrison vill att det ska vara verkligt.
Han är lite av en äventyrare själv.
Han vill jobba hårt.
Han vill kunna använda piskan bättre än nån annan.
Han vill rida hästen själv.
Han vill inte vara beroende av stuntmän.
Det var alltid en omstridd fråga.
Alla behövde motvilligt säga:
"Ja, men du är inte ung längre."
Han brydde sig inte.
Han ville vara den som fick det gjort.
Vem som helst kan rida.
Det fanns en oro för min säkerhet,
vilket både roade mig och gjorde mig förbannad.
Ska han göra det? Jag vet inte.
Min fru säger alltid att jag inte skulle gjort det stuntet.
"Varför gjorde du det?"
Ska jag avråda Harrison?
Jag förstår var det kommer ifrån.
Han älskar det han gör.
Om han kan göra det, och kan det bättre än andra, låt honom göra det.
Att se Harrison, vid 79, göra stunt?
Jag hoppas leva så länge
att jag närmar mig 80 och kan klippa till nån.
Det är otroligt.
Vi måste hoppa!
Mitt onda knä, då?
Jag har förstått en sak med de här filmerna
som jag inte tagit på allvar förut.
Man skadar sig lätt i filmerna.
Jag tänker på hans liv inom filmen
och de skador han fått...
det verkar helt otroligt.
Harrison slår nån på käften eller nåt
och han skadar handen, som de flesta skulle.
Han klippte visst till en nazist.
Han gjorde i alla fall nåt bra, liksom.
Tre, två, ett, börja!
Jag ville spela en fysisk karaktär,
göra samma fysiska roll som jag gjorde då jag var 40,
eller 50, eller 60, vid 80.
Vi börjar brett, vi visar hur lång du är...
Jag ville se tuff och hård ut.
Jag ville att folk skulle förstå hur det känns att vara Indiana Jones.
Jag tänker på vad i helvete jag gör här uppe.
12 meter upp med dåliga axlar,
knakande kotor,
en platta i ena benet, skruvar i det andra.
Ja, jag fattar.
Nej, du fattar inte.
En sak sker då man blir gammal,
man värderar den tid man har kvar på jorden.
Man vill göra nåt meningsfullt.
Nu gäller det.
Har han ett sista äventyr i sig?
Har han modet att möta det igen?
Ner i poolen!
Jag tror att svaret som filmen ger publiken är ja.
Hur förklarar man hans dragningskraft?
Han är ingen vanlig hjälte.
Han är ingen vanlig stjärna.
En snygging, eller hur?
Nej. Jag menar, vad vet jag? Du frågar fel kille.
- Filmerna är framgångsrika. - Man ska fråga dig.
Filmerna, jag pratar inte om att de är lönsamma.
Jag påstår att filmerna är mycket framgångsrika.
Vi gillar dem för att de fungerar som filmer.
Och vi gillar filmer.
Indiana Jones förändrade inte bara mitt liv.
Det förändrade filmen.
Ge dem vad de tål, Indiana Jones.
Det som finns i DNA:t i varje Indiana Jones- film
är en sorts optimal uppvisning av filmkonst i dess högsta form.
Den är total och behöver mycket omsorg.
Särskilt i en film som denna,
där folk kommer att granska den noggrant,
in i minsta detalj.
Börja!
Det är allt. Kostymerna.
Hatten var bra. Den passar här.
- Det är rekvisitan. - Rekvisita! Piska!
Det är ljudet.
Kostymerna. Skådespelarna. Regin. Klippningen.
Stora produktioner värdesätter action, äventyr, bra musik.
AFI HYLLAR JOHN WILLIAMS 9 JUNI 2016
Den där jäkla musiken förföljer mig överallt.
Den spelades i operationssalen när jag skulle göra min koloskopi.
"Jakten" är en av Johns bästa kompositioner.
En av de bästa genom tiderna.
Den är bra på ett mystiskt sätt.
Ni kommer att hylla oss.
John Williams band samman alla filmerna
och gav Harrisons roll som Indiana Jones en musikalisk identitet.
Han spelade marschen för mig på pianot i sin studio.
Och han sa: "Varje skolorkester
kommer att börja spela den."
Den marschen kommer att överleva oss.
Indiana Jones var underbar för den är aldrig allvarlig.
Harrison Ford har den där förmågan
att göra de mest dramatiska scenerna lite ironiskt
och med en glimt i ögat.
- Det kan jag inte. - Vill du stanna och vila dig lite?
Att vara i ett rum med en hel orkester
och se hans noggrannhet, hur han arbetar,
den enorma respekten
som musikerna har för honom och som han har för dem.
Det är en fantastisk upplevelse.
Harrison, vi älskar dig, kompis.
Vi skulle inte vara här utan dig.
Just det.
Det fanns inte så många amerikanska berättelser över generationerna
som bygger på en enda karaktär.
Beständigheten i Indiana Jones,
men också den höga nivån på filmerna,
ska vi heller inte glömma.
Jag kan inte tänka mig nån annan serie med så mästerligt hantverk,
där man också märker hur filmmakaren och hjälten mognar tillsammans.
Jag tror att det blir nåt som folk älskar att sätta sig med sina barn
och föräldrar och prata om,
minnas var de var och när de såg de här filmerna.
Nåt vi ville göra var att kunna föra dessa saker vidare
som vi älskar, till folk vi älskar,
så att de förstår vad det betyder för oss.
Man hoppas att de ska föra upplevelsen vidare till nån annan.
Vi förstod alla att skälet till
att vi kan göra de här filmerna om och om igen
är publiken och fansen.
Harrison är en älskvärd person.
Han ägnar sig mycket åt det.
Cefalù var intressant för rykten sprids snabbt.
Harrison Ford var inte den ende Indiana Jones i stan.
Flera dubbelgångare kunde ses på gatorna.
Vi är italienska fans av Indy och så klart Harrison Ford.
Vi är här för att hoppas få träffa Ford
för han borde komma förbi här, vi hoppas att vi har tur.
Harrison!
Ciao!
Harrison såg naturligtvis till
att vi fick träffa dessa imitatörer.
Vi hoppade upp på golfbilen,
hoppade ur och jag tror att de fick sitt livs upplevelse.
Tre, två, ett.
Man har ett ansvar för sina kunder.
Tack så mycket.
Jag tänker på dem som går på mina filmer
mer som kunder än som fans.
Jag är ansvarig inför dem,
för kvaliteten på den tjänst jag erbjuder.
Skölden är det andra kännetecknet.
Precis som din far.
Giddy som skolpojke.
Spänningen som Harrison
tillför karaktären Indy inspirerar barn.
Hur stort är inte det?
En del av dem inspirerades inte bara till att bli filmmakare,
men även bli lärare och arkeologer.
"Neo" betyde "ny" och "litisk..."
I-T-I... I-K.
NEOLITISK
Jakten på den försvunna skatten fick
folk att vilja göra karriär inom området.
THOMAS RIDDLE PROFESSOR I HISTORIA
Det är inte bara en kärleksaffär. Jag kan bli lärare.
Jag kan bli professor.
Sen diskuterar vi skillnaden
mellan migration och utvandring.
Det har alltid varit ett stående skämt
att jag heter dr Jones.
När vännerna insåg att jag skulle läsa arkeologi...
DR ALEXANDRA JONES ARKEOLOG
...sprang folk omkring och sa:
"Dr Jones, dr Jones", hela tiden.
Okej, dr Jones. Håll i dina potatisar!
När jag sen tog examen,
fick jag en box med Indiana Jones- filmerna,
plus en piska.
- Ge mig piskan! - Adiós, señor.
Det faktum att vi levt så länge...
DR FREDRIK HIEBERT ARKEOLOG
...med Harrison Ford som Indiana Jones gav oss en känsla av
att vi växte upp med honom.
Jag var lärare
för introduktionskursen i arkeologi 1989 när den tredje filmen kom...
- Kallar du det här arkeologi? - Ut därifrån, pappa.
...och antalet i min klass på tio
ökade till 100 på grund av filmen.
Jag träffar var och en i turordning.
Antalet personer som började med arkeologi
berodde på att filmerna gjorde arkeologin levande.
Det fick historien att se ut som en rad äventyrsberättelser,
vilket den är om man går till Gamla testamentet.
Och samma känsla av fara.
Knäböjer inför Gud.
Knäböj!
Genom att bli arkeolog känns det som
att man får vara med om äventyr. Visst.
Han var också sexig,
vilket säkert inspirerade många.
Men jag tror det var nåt förbluffande med karaktären
genom att han brydde sig om historia och var så intelligent,
att han var med om äventyr,
men alltid för att bevara nåt värdefullt.
Om man vill bli en bra arkeolog,
måste man ut från biblioteket!
Den tudelade personligheten
är inte ovanlig för en arkeolog,
man kan var på universitetet, gå på lektioner,
men man vill helst ta av stadskläderna, hoppa på ett flyg
och åka till Egypten eller Arabien och upptäcka historien.
Folk utforskar ännu okända områden.
Det finns arkeologer som åker till såna platser.
Inte många har med sig tjurpiskor.
Tjurpiskor. Jag har inte förstått hur de skulle passa
i min arkeologiska verktygslåda.
Förbundsarken.
Inget annat har kommit närmare.
Den representerar allt vi åstadkommit inom arkeologin.
Jag blir glad när folk kommer till mig och säger: "Jag är arkeolog."
"Jag hade inte tänkt på det tills jag såg Indiana Jones."
Jag tro att ju mer exponering
som arkeologin får i populära medier,
genom filmer som Indiana Jones,
inspirerar det nya generationer att komma till oss.
Det brukade vara vita män.
Nu ser vi en ökning av antalet kvinnor.
Och vi börjar se mer minoriteter inom området än förr.
Är du lärare?
Deltid.
Min partner Wes Dodgens och jag, skapade 2007 Äventyrslärande med Indiana Jones.
Det var en plattform för lärare att bli inspirerade
och hitta resurser för lärande med Indy från alla hans äventyr.
Det finns så mycket att lära sig av hans roll.
Något av det är att
de största skatterna är de du får
och ger bort gratis till andra.
Det är inte skatter som kan förvaras i ett museum.
Det är skatter som utvecklas i relationer mellan vänner och familj.
Jag trodde att jag förlorat dig, pojk!
När jag tänker på alla filmer om Indiana Jones,
kan man lära sig mycket genom att se dem,
men jag tror man kan lära sig mycket om saker med Harrison Ford.
Han kan skämta om sig själv
och när man filmar,
kan han se bortom scenen och fälla kommentarer.
Han påminde mig en gång, då vi flöt runt i båten då han sa:
"Det är ju bara en B-film.
Var inte orolig."
Men han tar sin roll på allvar.
Han tar sitt ansvar som Indiana Jones.
Jag lärde mig mycket av honom,
rent hantverksmässigt.
Att jobba med nån sån, man litar på allt,
man litar på hans arbetssätt för han håller hög standard,
han vill ha verklighetskänsla.
Jag tror att hans strävan efter det,
hur fantastiskt det än är,
är det som ger honom en sån gedigen kvalitet.
Redo och börja!
Jag älskar att han inte tröttnar.
Jag tar bilen till lunch och telefonen ringer:
"Såg du mina senaste tre tv-framträdanden?"
Herregud.
Han tittar på allt marknadsföringsmaterial.
Oavsett om man är tidigt i utvecklingen,
eller nästan klar, ger han aldrig upp.
Ibland blir folk vansinniga, men han har rätt till hundra procent.
Jag lärde mig av Harrison under inspelningen, att alla är likadana.
Okej.
Skådespelare är likadana som regissörer eller tekniker. Vi är alla likadana.
Harrison är vän med alla.
Det finns ingen hierarki. Vi är som en familj.
Harrison Ford lärde mig simma.
Jag var alltid vid poolen och tittade på Harrison.
Han sa: "Ke, hoppa i poolen och ha lite kul."
Jag sa: "Harrison, jag kan inte simma.
Jag vill inte. Jag är rädd för vatten."
Han sa: "Jaså? Kom. Kliv i."
Och han lärde mig att simma. Han är min förebild.
Det är fantastiskt att få vara här och möta fansen på Disneys expo.
DISNEY D23 EXPO
Vi var på D23 när Ke Huy Quan och Harrison
träffades för första gången.
Vi alla faktiskt.
Det är mer än 35 år sen vi träffade Ke.
Det är härligt att det går så bra för Ke
och att se hur han vuxit som skådespelare.
Det känns stort att det började med De fördömdas tempel
och med Harrison.
Sista gången jag såg honom var när vår film hade premiär.
Det är 38 år sen.
Det gjorde vår återförening på D23 så mycket bättre.
Han är samma imponerande och entusiastiska kille som nånsin,
det var roligt att träffa honom.
Han är mycket längre nu.
Han är inte Short Round. Han är normal nu.
Jag gläds åt hans framgång.
Tack för att ni hälsar mig välkommen tillbaka!
Jag älskar er. Tack!
Att återförenas med honom samma år som jag återvände till skådespeleriet
gjorde det än mer speciellt.
- Särskilt när han överräckte... - Denna Oscar går till...
...en Oscar för bästa film.
...Everything Everywhere All at Once.
Jag kunde inte fått en bättre kväll med Harrison.
Cirkeln var sluten.
Jag slutar inte jobba...
HARRISON FORDS FARVÄL TILL INDIANA JONES
...men Indiana Jones är över.
Harrison är igång, som vi ser i den sista filmen om Indy.
Han slutar inte springa.
De vallar får på min mark...
...sen attackerade de oss när vi kom på dem.
Ranchkriget har redan börjat.
Jag älskar det också i Shrinking
att folk får se dig så väldigt rolig.
Vad skrattar du...
När man ser honom i Shrinking kan han använda den där torrheten.
Den har blivit så stram.
Jag är så törstig.
Vad vill du ha att dricka?
En läsk?
För mig är det rösten,
för den lät länge äldre än han var.
Nu har den äntligen kommit ikapp honom.
Han har vuxit upp tillräckligt
för att rösten ska komma ur Harrison Fords bröst.
Du sa att jag skulle berätta för Meg att jag hade Parkinsons.
Nu flyger hon ner hit i morgon
för att ta hand om min vårdnad.
Harrison var cool.
Jag trodde han skulle säga: "Jag är Harrison."
Sen skulle alla säga: "Javisst." Men nej.
Det var han som skapade karaktären,
så att han skulle vara annorlunda
än resten av karaktärerna i den världen,
i stället för att anpassa sig till alla världar han varit i.
Så det där var unikt.
Jag kunde inte nog värdesätta den lärdomen.
Harrison arbetar fortfarande. Jag älskar att se honom få utrymme,
utnyttja det som kommer med åldern
och bara se honom använda det.
Det är kanske ett av det bästa nånsin.
Karen, det här är din sista dag här.
Berätta lite... Vad händer på inspelningen då?
Jag är inte säker på att det är så.
Så, jag är inte... Så länge jag inte är säker,
behöver jag inte...
Jag behöver inte gå igenom det idag.
Indiana Jones.
Om detta ska bli den sista Indiana Jones-filmen,
om det är så, då kan man inte göra den utan Marion Ravenwood.
Jag visste alltid att du skulle komma genom dörren.
Det är en berättelse som Harrison och jag varit en del av i 40 år.
Ett ögonblick.
Kom hit.
Lite bossig, eller hur?
Vi har en känsla för vilka de här människorna är
och vi vill fortsätta utforska dessa karaktärer tillsammans.
Indiana Jones.
Jag är glad att vi får chansen att göra det.
På tiden att du dyker upp.
Mamma!
Hon är värmen som mildrat hans personlighet.
Efterlämnar du ännu mänskliga vrak?
Vill du ha en dejt?
Att få henne tillbaka är en emotionell chans,
för rollen och för publiken, tror jag.
- Hur mår du? - Bra. Du då?
Det är så klart lite konstigt att välja en så skicklig skådespelerska
och låta henne vänta till de sista fem minuterna av filmen.
Och konstigare för henne att kliva in i en film
som vi alla jobbat med i månader
och spelat in miljontals meter film.
Jag såg fram emot att komma hit.
Jag kom till inspelningen några dar
och tittade på några repetitioner.
Jag måste säga, att jag inte är besviken.
Är han densamme?
Naturligtvis.
Jag älskar hur han utvecklat karaktären.
Det finns ett underbart åldrande hos Indiana Jones.
Det är inte åren, det är resan.
Han har rest mycket längre.
Nån ursäkt för att få vara tillsammans med dem
kan inte undvikas.
Indy.
Ett av livets glädjeämnen är att se en ung skådespelare, Harrison,
växa och etablera sig
och bli starkare och bättre med åren.
Han har gjort sig till en av de verkligt stora inom filmen.
Det är underbart att se.
Är du tillbaka, Indy?
De är skadade. De är två skadade människor
och folk sörjer på olika sätt.
De verkar ha hittat tillbaka till varandra.
Det var rörande att se.
Harrison har sån tyngd.
Särskilt efter detta stora äventyr,
plötsligt är vi i hans vardagsrum
och han är i sin pyjamas.
Man tittar bara på mannen
och att se Harrison spela den råaste versionen av den rollen
var extraordinärt.
Allt gör ont.
Vi ville inte att han skulle dö.
- Du kan inte stanna. - Jo, det kan jag.
För mig handlade det mer om
att känna sig ur led med tiden, eller marginaliserad
och sen känna sig viktig igen.
Att förstå att han är viktig igen, att vi alla behöver hjältar som honom.
Den fantastiske, legendariske,
kära vän och för alltid Indiana Jones, mr Harrison Ford.
Resan det innebar att göra den sista filmen färdig
har inneburit att släppa taget,
jag tror inte han insåg att
det skulle påverka honom så mycket som det gjort.
Det är ett fantastiskt gäng.
Jag är nästan dubbelt så gammal som alla andra.
I varje generation framträder nån, som liksom
axlar manteln som filmstjärna.
Jag tror att Harrison var en av dem.
Det är därför han har förblivit kvar.
Det svåraste är att behålla hatten på.
Så där, ja.
Jag älskar Harrison.
Han är inte bara en underbar medarbetare och artist,
men också en kär vän.
Och den vördnad och genialitet han uppvisar för jobbet
borde inspirera alla skådespelare.
Precis där.
Jag växte som filmmakare med dessa filmer,
att se Harrison jobba var som en lektion i filmkonst
som man inte kunde få på annat sätt än att vara med där.
Ursäkta. Hur gammal är du?
Mycket yngre än Harrison Ford.
Hemligheten med att vara en ikonisk skådespelare är att nämnas
när man talar om en viss typ av skådespelare.
Så när de säger "Harrison Ford-typ", har man väl blivit en ikon.
Fyrtio.
Jag är bara 38.
Indiana Jones skulle inte existera i folks hjärta och fantasi
utan Harrison Ford.
Omöjligt. Han är inte utbytbar.
LOS ANGELES PREMIÄR PÅ INDIANA JONES
När Harrison slutar göra Indiana Jones-filmer,
måste de lägga ner dem.
Det här jobbet är så roligt.
Du fick mig precis dödad!
Ett ögonblick.
Den är tillbaka.
Det har varit en otrolig avslutning. Jag uppskattar er alla så mycket.
Tack.
Nu skålar vi!
Skål!
Jag har uppskattat alla de sorters människor
och de möjligheter jag fått.
De angenämaste filmerna är de...
som är svåra att göra,
men mycket roliga att slutföra.
Bara Harrison är Indiana Jones.
Ingen på den här planeten kommer i närheten,
det är nog för att han är Indiana Jones.
- Hej. - Hej.
- Hur mår du?
Fint. Hur mår du? Vill du ha lite vatten?
Javisst!
Vi borde göra det fem gånger om dan.
Ge alla vattenpistoler!
Hej.
Jag vilar mig bara.
De får mig att göra de mest hemska saker.
"Stör mig inte", ska du säga.
- Stör mig inte. - Stör mig inte.
Satte du den på mig? Ta bort den!
Och lås...
Inlåst!
- Och... - Vad?
Vad sa han? Sa du nåt till mig?
Nej, det är lugnt.
Hur är Steven som regissör?
Väldigt rolig. Han är generös och en utmärkt regissör.
Han är snygg också.
Larry, Moe och Curly.
Här gör vi en skarp vänstersväng, till höger.
Hitåt. Den här vägen.
Bra.
Ner med honom där. Är det okej?
Jadå.
Jag var bara... Det är skådespeleri.
Det är så här jag försörjer mig.
Hur som helst.
Vi ses på campus.
Tack.
Översättning: Per Wiklund