Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I AUGUST 2021 PÅBEGYNDTE TOM SEGURA SIN 21 MÅNEDER LANGE
VERDENSTURNÉ
MERE END 700.000 TILSKUERE 303 OPTRÆDENER, 171 BYER, 21 LANDE
DETTE SHOW ER FILMET I PHOENIX, ARIZONA
Mange tak, allesammen!
Tak.
Sæt jer bare ned.
Mange tak, fordi I kom.
Ja, mand.
Så er vi her.
Nå,
lad mig spørge jer om noget.
Har de tænkt sig at fjerne alle vores statuer af sydstatsfolk?
Ja!
Det er bare en føler. Jeg ved ikke, hvem I er.
"Det var en mærkelig åbner."
Jeg har været på en fantastisk turné
og mødt folk, jeg aldrig havde troet, jeg ville møde.
Forleden mødte jeg en supermodel, hvilket er vildt, fordi…
Jeg tror for resten ikke, hun ville møde mig.
Det var på et fint hotel i Toronto,
og en af de ansatte sagde: "Ham der er komiker."
Hun sagde: "Okay."
De sagde: "Hun er supermodel." Og jeg: "Det kan jeg se."
Det interessante er, at de ser meget bedre ud, end man tror.
Man ser dem i et blad eller på telefonen
og tænker: "Hun er pæn."
Men hvis man møder dem, tænker man: "Hvad satan sker der?"
Og så begriber man, det er et genetisk misfoster.
Ja. Hvis du er en supermodel, er du et misfoster.
Du er ikke anderledes end en mand på 2,10 m.
Jeg ved ikke,
om I har mødt en på over to meter. Det har jeg. Det er foruroligende.
Man tænker: "Er jeg et barn? Hvad sker der lige?"
Den her kvinde var så ubegribeligt flot.
Fem sekunder inde i vores samtale holdt jeg op med at tale og lytte.
Jeg så på hende, som var hun i zoologisk have. Jeg tænkte…
"Må jeg lige se dine ører?" Jeg ledte efter fejl.
Hun var fuldstændig perfekt.
Og min næste tanke var: "Hvorfor kan min kone ikke bare drukne?"
Jeg har fortalt hende det.
Hun sagde: "Du ved godt, jeg kan svømme, ikke?"
Det betyder kun noget, om juryen tror, du kan svømme.
Mit arbejde har ført mig nogle fede steder hen.
Det er vildt. Jeg har set nogle fantastiske steder.
Rom. Hongkong. Machu Picchu. Alt sammen på grund af mit arbejde.
Og så er der andre dage.
Jeg havde et show i Topeka, Kansas.
Vi gjorde det. De købte billetter. Men så skred vi fandeme også igen.
Der skete dog noget fedt.
Der var nemlig nogle demonstranter
fra Westboro Baptist Church.
Måske kender I dem. De er nogle gange i nyhederne.
Hvis I tænker: "Nå, en kirke i nyhederne? Hvorfor mon det?"
Nogle gange protesterer de foran soldaters begravelser
og andre seje ting.
Jeg var backstage, da min manager kom og sagde,
Westboro Baptist Church var der. "For at se mit show? Seriøst?"
Og han sagde: "Nej.
De protesterer."
De stod udenfor med deres dumme skilte.
Hjemmelavede skilte, fordi de er fattige.
Der stod ting som: "Tom er en synder".
Jeg tænkte bare: "Jeps."
Sandt.
Og de havde også nogle ondskabsfulde skilte,
hvor der stod: "Gud hader homoseksuelle".
Men der stod ikke "homoseksuelle".
Det var et andet ord.
Jeres far bruger ordet, når Cardinals taber.
Okay, så din onkel.
Jeg blev fornærmet.
Ikke så meget over ordet, men over antydningen.
At Gud hader homoseksuelle. Det tror jeg ikke på.
Jeg tror, Guds problem er mennesker.
Der er for mange mennesker,
og det er ikke de homoseksuelles skyld.
De boller hinanden i røven. Behøver jeg sige det?
Herregud.
Du kan komme i en røv, så tosset du vil, igen og igen og igen.
Der kommer noget ud igen, men det er ikke en baby.
Jeg mener…
Man kan stadig godt tage et billede af det.
Måske give det et navn. Det dør hurtigt.
Jeg er ikke homoseksuel, men…
Jeg er ikke hævet over at tjekke en fyr ud.
Hvis jeg er på stranden, og der står en fucking
hakket fyr, siger jeg: "Hey. Fedt.
Superfedt.
Hvad er dit proteinindtag? Hvad gør du? Kardio og vægte. Selvfølgelig."
Hvis der er en lækker pige, siger jeg: "Flyt dig, sgu da."
Jeg har aldrig været mere bøsse…
…end i februar.
Jeg optrådte i Los Angeles, og Brad Pitt kom for at se et show.
Altså…
Jeg ved ikke, hvilket år han er født,
eller hvor mange spædbørn han spiser om ugen, men den mand
er utrolig flot.
Han kom ind i omklædningsrummet, og jeg kunne ikke se ham i øjnene.
Jeg sagde noget som: "Hej, hvad så?"
Han siger: "Kig på mig." Og jeg: "Nej."
Han siger: "Kom nu." Jeg: "Ti stille."
Han siger: "Vil du kysse mig?" Jeg: "Ja."
Han siger: "Gør det." Og så kyssede jeg ham.
Hvad?
Det var ikke homoseksuelt.
Senere gik vi i bad sammen. Det var homoseksuelt.
Vi snakkede om sport, så det udlignede sig selv.
Jeg synes, man er heldig, hvis man har én rigtig ven.
Altså, en ægte ven.
Jeg tror, jeg har fire.
Brad Pitt…
Jeg kalder ham Pitt Stop, vi er så tætte.
Og tre andre. Folk, man kender dybt.
Man kender hinandens hemmeligheder.
Jeg ved, en af mine venner skjuler sit hashforbrug for sin kone.
Han hedder Casey.
En anden skjuler sit McDonald's-forbrug for konen, fordi han er fed.
Han hedder Charlie.
Ja, nu ved de det selvfølgelig.
Det er vildt, når man opdager noget nyt om folk, man har kendt så længe.
Jeg har kendt dem i 25-30 år.
Og jeg fandt ud af i sidste uge, altså 25 år inde i vores venskab,
at jeg er den eneste i hele gruppen, der slikker røv.
Synes I ikke, det er skørt?
Mine venner går åbenbart i tredje klasse.
En af dem er endda nyforelsket. Justin.
De nyforelskede plejer ellers at være med på den slags.
Fordi de svæver på en lyserød sky.
Justin siger hver eneste dag…
"Jeg er forelsket."
Jeg: "Fedt. Har du slikket hende i røven?"
Og han siger: "Nej."
Og jeg: "Du kan ikke lide hende."
Han sagde: "Jo, det kan jeg da." Jeg sagde: "Nej.
For så ville du give hende det allersødeste kys."
Han sagde: "Det er jo der, hun skider."
Jeg sagde: "Gør det ikke imens.
Vent lidt tid.
Giv hende et bad. Det gjorde jeg med Brad."
Han sagde: "Du er klam." Jeg: "Og hvad så?"
Han sagde: "Sådan noget gør hunde." Og jeg: "Hvad?"
Han sagde: "Hunde slikker sig selv i røven."
Jeg sagde: "For det første… Kunne jeg slikke mig selv i røven,
ville jeg ikke være på turné."
Jeg ville gøre det, indtil en læge bad mig lade være.
Han skulle fortælle mig,
at min røv ville gå i stykker, hvis jeg blev ved.
Jeg ville sige: "Men det føles godt."
Han ville sige: "Jeg stoler ikke på dig. Du får en krave om halsen."
"Men jeg kan jo tage den af med poterne."
Undskyld, det var utrolig dumt.
Gid min far stadig var her. Han døde for et par måneder siden.
Jeg er med på, at det er en del af livet for alle.
Jeg havde aldrig besøgt en syg på hospitalet.
Det var nyt for mig.
Det var underligt. Man kommer ind på hospitalet,
og så mødes man af en, der siger: "Skal du besøge…"
Du siger: "Ja." Og de siger: "Han dør snart."
Og du siger: "Tænkte jeg nok. Derfor kom jeg jo."
Og så siger de: "Gå bare ind og kig på."
Og man siger: "Jo, tak."
At se et menneske dø, som man ikke selv er ved at slå ihjel…
…er lidt mærkeligt.
Det er noget andet at stå med en person og gøre…
De siger: "Jeg dør."
Og man siger: "Ja, det er derfor, jeg gør det."
Det føles sikkert godt. Måske.
Det er sikkert en følelse af eufori, man vil jagte for evigt, men…
Spørg Garth Brooks. Han ved alt om det…
Kom så.
Hvor er ligene, G?
Kom nu.
Saml brikkerne.
Men jeg nåede dog at have en god snak med min far.
Jeg håber, I når det, hvis I kommer i den situation.
Vi havde en skøn snak, og så sagde han det her:
"Ved du, hvad jeg ikke fik fortalt?" Jeg sagde: "Nej, hvad?"
Jeg havde håbet, han ville sige:
"Jeg har begravet en skat i haven.
Den er til dig."
Jeg siger: "Hvad har du aldrig fortalt?" Han: "Jeg elsker, når kvinder har buske."
Jeg tænkte: "Hvad?"
Han siger: "Din mor barberer sin." Jeg siger: "Hvad helvede?
Hvorfor fortæller du mig det?"
Han: "Hvem skulle jeg ellers sige det til?"
Jeg siger: "Vorherre. Du skal snart møde ham."
Og så sagde han N-ordet og døde.
Det var hans sidste ønske.
Dem fra ønskefonden blev skidesure.
Det kunne de ikke stå inde for. Men det burde de måske.
Hvis den stod mellem det og at møde Tom Brady,
ville jeg da også hellere sige det.
Det værste ved at miste en forælder er, hvis man har børn.
For man ønsker sig, at ens forældre og børn er sammen.
Jeg har to drenge.
De er seks og tre.
Og de er drenge.
De identificerer sig som "han/ham".
Bare rolig, vi har spurgt dem.
De sagde: "Så afgjort."
"Det er op til jer."
Tja…
Jeg har heldigvis en fætter, der bor tæt på.
Han har to piger i samme alder.
Seks og tre.
Så jeg ser to vidt forskellige oplevelser helt tæt på, hele tiden.
Pigerne kommer nogle gange forbi.
Herregud. Hvorfor fik jeg ikke piger?
De her piger kommer forbi, og de siger:
"Goddag, onkel Tommy."
Jeg svarer: "Goddag med jer."
Så spørger de, hvor de skal sidde.
"Prøv en af stolene."
Så siger de: "Vi vil gerne male."
Jeg siger: "Ja da."
Så sætter de sig,
og så maler de kraftedeme.
En time senere kan jeg komme ind, og så sidder de stadig…
Jeg tænker: "Hyggeligt.
Hvor er mine drenge?
Er de her i huset?
Er de på huset?
Nå, de er ude på gaden. Fantastisk."
Jeg går derud. "Hvad fanden har I gang i?"
Og de siger: "Vi har knækket farvekridtene…
…og lagt dem i postkassen."
"Mange tak for det."
Min seksårige siger: "Hvad ville du gøre, hvis en skurk tog dine ting?"
"Bede om at få dem igen. Jeg ved det ikke."
Han siger: "Jeg ville tage et sværd.
Og hugge ham i stykker.
Og så ville jeg smide stykkerne i postkassen."
Jeg spørger: "Hvorfor postkassen, Dahmer?"
Han siger: "Vidste du, farfar kan lide busk?" Jeg siger…
"Har han ringet til dig?"
Mine børn kalder mig Tom.
Det er meget foruroligende.
Hver dag siger den store: "Går det godt, Tom?"
Jeg siger: "Jeg er sgu ikke din stedfar."
Gid jeg var. Det ville være meget nemmere.
Jeg siger: "Kald mig far." Og han: "Jeg kan godt lide Tom."
"Hvad sker der med din stemme? Ryger du smøger eller hvad?"
Han lyder som en motorcykelmekaniker.
Men i virkeligheden er han besat af det årtier gamle spil Pac-Man.
Og han har spørgsmål om Pac-Man morgen, middag og aften.
Han vækkede mig klokken tre om natten.
Og han ved ikke, hvordan man vækker folk.
Han stillede sig tre centimeter fra mit ansigt…
Den mest truende måde at vække nogen på.
Så siger han: "Hey, Tom!"
Jeg råber: "Hvad fanden i helvede!
Hvad?"
Han siger: "Hvad ville der ske,
hvis Pac-Man skulle have et hus?"
Jeg siger: "Hvad f… Hvad?"
Han tror, jeg ikke forstod spørgsmålet.
Så han gentager langsomt.
Han siger: "Hvad. Ville. Der. Ske.
Hvis P…"
Jeg siger: "Han ville ringe til en mægler. Jeg har fået hjertestop.
Pac-Man ville tage et lån og købe et hus."
Han siger: "Okay. Jeg går i seng igen." Og jeg: "Jeg ligger vågen i tre dage."
Samtidig har jeg også en babyalarm på natbordet til den mindste.
Han rejser sig op i sengen og siger: "Hvad var det?"
Så jeg slæber mig selv ind på hans værelse.
Han står der med maven stikkende frem.
Arbejder du på en tankstation? Hvorfor står du sådan?
Jeg siger: "Hvad?" Han svarer: "Hvad var det?"
Jeg siger: "Hvad var hvad?"
Han siger: "Det."
Jeg siger: "Det?"
Han: "Hvad var det?" Jeg: "Hvad spørger du om?"
Han siger: "Var det et fut-fut?"
Jeg siger: "Hvad?"
Han siger: "Var det et fut-fut?"
Han mente: "Er du så dum…
…at tænde for vores toge
uden konduktøren ved roret?" Jeg siger: "Nej, da."
Han siger: "Hvad var det så?" Jeg: "Det ved jeg ikke.
Måske var det et fut-fut." Han svarer: "Ja. Lad være med det."
Jeg tænker: "Al-Qaeda-boss, tilbage i jordhulen."
Han griner kun ad ægte vrede.
Jeg ved ikke, om I har mødt sådan et barn.
De fleste to- og treårige griner ad falsk vrede.
Til børn i den alder kan man sige…
Og så siger de…
Men ham her siger…
"Dit blodtryk skal stige, kammerat."
Jeg har aldrig set ham grine så meget,
som da han skyllede mine bilnøgler ud i toilettet.
Det var jo min egen skyld.
Jeg hang dem ikke op.
Jeg lagde dem på det sofabord, jeg også har købt. Og…
Jeg lå på sofaen efter en lang dag.
Jeg ser ham godt komme ind i rummet,
opdage nøglerne og se sådan her ud…
Jeg siger: "Nej. Lad være."
Han samler dem op og siger: "Jagt mig.
Ned ad gangen."
Ja, okay.
Han fik et forspring, for han er tre.
Da jeg rejser mig, ser jeg ham løbe ind på badeværelset. Jeg tænker:
"Nej."
Og da jeg kommer derud…
Og jeg går amok.
Jeg skælder ikke ham ud. Jeg skælder bare ud på mit liv.
Jeg råber: "Fuck!"
"Nej!"
"Fuck!"
Jeg vender mig om, og han står der: "Lige præcis.
Du er en sjov mand."
Jeg sparkede ham i brystet.
De små svin.
Jeg gik i bad med den seksårige.
Han er seks, ikke 16.
Inden I går i bad med en seksårig, har jeg et råd.
Sørg for, barnet er jeres eget. Ellers…
Det føles mærkeligt at sige: "Hvad hedder du?"
Han er min søn.
Jeg prøvede at være den sjove far.
Jeg tilbød ham brusehovedet.
Jeg tænkte, det ville være sjovt.
Jeg spørger: "Vil du holde bruseren?"
Og han siger: "Ja."
Så den får han, og han begynder at vaske brusekabinen.
Så efter et minut spørger jeg: "Vil du fugte mig?"
Han svarer: "Tom. Slap af."
Så kigger han op på mig.
Og siger: "Du har en stor penis.
Jeg har en lille."
Jeg siger: "Det er, fordi min er hård.
Det kan din også blive…"
"Nej."
Jeg spillede den ikke af på min søn.
Det har jeg altid gerne villet sige.
Sandheden er…
At han virkelig sagde:
"Du har en stor penis. Jeg har en lille."
Og hvad jeg rigtigt svarede, øjeblikkeligt,
og jeg mener på et splitsekund, var: "Nej!"
Og hvis I tænker: "Hvorfor råbte du 'nej'?"
Fordi i det splitsekund tænkte jeg,
at det ikke skulle være noget, han begyndte at sige ude i byen.
Han skal ikke stå i en butik og sige:
"Har du en stor penis?" Jeg ville sige…
"Det kender du nok." Men manden siger: "Nej, hvad fanden gik det ud på?"
Det værste er, at jeg skræmte ham.
Da jeg råbte. Det er en grim følelse at se frygten i sit barns ansigt
på grund af ens egen overreaktion. Jeg ville sige det rigtige.
Hvad end der er det rigtige i den situation.
Det skulle nok have været noget som:
"Du har ikke gjort noget galt. Det var bare en observation.
Jeg skulle ikke have råbt. Har du brug for psykologhjælp?
Jeg elsker dig, mand."
Det skete så hurtigt, at jeg ikke vidste, hvad jeg skulle sige.
Så det fucking bedste, jeg kunne finde på, var: "Nej! Bare…"
Nu er han helt forvirret.
Han hvisker: "Du har en stor penis.
Jeg har en lille."
Jeg siger: "Men sig det ikke til nogen."
Han spørger: "Havde farfar en stor penis?"
"Det har jeg glemt. Jeg har ikke set den længe.
Vi spørger farmor."
Det gjorde vi så.
Det havde han ikke.
For en god ordens skyld: Det har jeg heller ikke.
Det vil jeg gerne slå fast med syvtommersøm.
Jeg har ikke en stor penis.
Men:
Ved siden af en seksårig…
Der er det sgu en hel forhammer.
Jeg er stolt af den.
Du ødelagde næsten scenen.
Men sandheden er, at jeg er…
Jeg er glad for igen at kunne lave standup stående.
For ikke så længe siden
var jeg ude for et sportsrelateret uheld. Har I hørt det?
Tja…
Hvis I ikke har, vil jeg prøve at sige det med en alvorlig mine.
Jeg, Tom, som står heroppe på scenen,
blev alvorligt skadet,
idet jeg deltog
i en slam-dunk-konkurrence.
Med en kurv, der hang lidt lavere.
Det var vildt. Jeg overrev min knæskalssene. Lige her.
Og, I ved, fint nok.
Det skete for Klay Thompson og for mig. Det sker for folk som os.
Men jeg er ikke Klay Thompson, så jeg brækkede også armen.
Det hele er på en video, som overhovedet ikke er sjov,
men det synes mange åbenbart.
Jeg fortæller tit folk, at jeg ikke grinede den aften.
Der er dog en samtale, jeg gerne vil dele med jer.
Straks efter jeg kom til skade, kom jeg på skadestuen.
Det stod slemt til. Min arm var smadret, og mit ben virkede ikke.
De gjorde mig klar til operation.
På det tidspunkt kom der en kirurg ind på stuen,
som så på mine røntgenbilleder og sagde: "Biluheld?"
Og så skal jeg ligge der og sige: "Dunkekonkurrence."
Han siger: "Hvad sagde du lige?"
Jeg siger: "Slam-fucking-dunk-konkurrence."
Han siger: "Blev du ramt af en bil, mens du dunkede?"
Jeg sagde: "Pas dit fucking arbejde."
Det er ikke alle, der ved, at jeg lå på hospitalet i tre uger.
Det er længe.
Og jeg var ikke kommet igennem det uden min kæreste ven hydromorphon.
Ja. Jeg var ikke klar over, at jeg har spildt min tid
med hash i alle de år…
…når bedøvelsesmidler er langt federe.
Det pis er intenst.
Og hvis I bliver tilbudt en oxycodon, så bed om to.
For de er fantastiske, og det er helt risikofrit.
Nej, jeres liv falder fra hinanden, men det føles godt imens.
Det eneste minus er vel, at man aldrig kommer til at skide igen.
Min første afføring kom otte dage efter jeg begyndte at tage dem.
Jeg var bange.
Jeg tilkaldte lægen.
Jeg sagde: "Min arm virker ikke. Mit ben virker ikke.
Hvordan bøjer jeg mig frem og tørrer mig?"
Han sagde: "Tænk ikke på det.
En af sygeplejerskerne gør det." Jamen så okay da.
Og så kom der fandeme en mandlig sygeplejerske.
De må også godt være sygeplejersker.
Så fyren stod i døren
og smed en pakke vådservietter.
Jeg sagde: "Hvad nu?"
Han sagde: "Lægen sagde, du ville vaske dig."
Så jeg sagde…
"Du skal gøre det."
Og jeg så en voksen, professionel sygeplejerske sige: "Fuck."
Jeg så ham sige sit job op. Er det ikke vildt?
Fem dage senere kom min anden afføring,
og sygeplejersken var en gammel dame, hvilket er fint.
Men hun talte hele tiden.
Man har det skidt og er så sårbar.
Hun siger: "Hvordan skal vi gøre rent efter al den afføring?
Jeg siger: "Det ved jeg ikke. Hold kæft."
Og hun siger: "Jamen dog.
Hvor har du meget hår heromme."
Og jeg siger: "Ja. Jeg gør det for min far."
Hvad?
Jeg mener…
Han kigger sikkert ned fra himlen:
"Alt det hår på min søn er så flot."
Gud siger: "Jo, det er ret fint."
Jeg forestiller mig min far nøgen.
Sådan forestiller jeg mig alle i himlen.
Man spekulerer nok ikke på, hvad man skal have på.
Jeg tror, man er nøgen. Også Gud.
Efter noget tid tror jeg,
min far ville opdage, at Gud har en ordentlig daggert.
Det er jo Gud. Den må være enorm. Jeg tror, den er blå.
Og jeg tror,
at der er et gyldent skær omkring den.
På et tidspunkt ville min far nok sige:
"Må jeg røre ved den?"
Og Gud svarer: "Selvfølgelig.
Du er et af mine børn."
Og så siger far: "Tak, det var dejligt."
Og så siger Gud: "Vil du se det sne?"
Det er sne. Vidste I ikke det?
Det sner.
Godt. Jeg håber, jeg har ødelagt sne for jer.
Det tog mig et halvt år
med intens genoptræning hos fysio- og ergoterapeuter.
Skud ud til fysio- og ergoterapeuterne, der arbejder med mennesker.
De er fantastiske.
De arbejdede med mig,
så jeg kunne bevæge mig normalt og naturligt igen.
Og det er helt vildt.
Præcis syv måneder efter jeg kom til skade, var jeg derhjemme.
Jeg sov.
Det var klokken to om natten.
Jeg hørte min kone skrige,
men det var sådan et rigtigt skrig. I ved, sådan…
Så jeg tog en pude,
vendte mig om
og dækkede det andet øre.
"Jeg prøver at sove."
Og så begynder hun at kalde mit navn.
Hun råber: "Tom?"
"Tom?"
Og jeg tænker: "For helvede.
Det lyder ægte."
Så jeg stod op og fandt noget at spise.
Hældte en drink op.
Og tænkte: "Godt så.
Lad os finde hende."
Klokken er to.
Jeg kan intet se. Jeg går bare efter hendes klageskrig.
Til sidst finder jeg hende siddende for bunden af trappen.
Jeg spørger, hvad hun laver.
Hun siger: "Jeg har vist forstuvet anklen."
Jeg tænder lyset og kan se,
at knoglen, som burde sidde sådan her,
sidder sådan her.
Så jeg siger: "Det der er ikke en forstuvning.
Jeg er sikker."
Hun spørger: "Hvad skal jeg gøre?"
Jeg siger: "Du skal ikke gøre noget.
Jeg ringer 112."
Og jeg må indrømme, at jeg glædede mig meget
til at ringe 112.
Har I prøvet det? Hvor man tænker: "Endelig et fedt opkald."
"Det er det, vi ventede på."
Så jeg ringer.
Der svares: "112."
Og jeg er så meget oppe at køre,
at jeg siger: "Gør dig fucking klar."
Han siger: "Okay.
Har du brug for politi, brandvæsen eller en ambulance?"
Jeg siger: "Ambulance!
Send dem allesammen!" Han spørger: "Hvad er der sket?"
Og jeg sagde…
Men det går op for mig,
at selvom det, jeg skal sige, er sandt,
lyder det også mistænkeligt.
Men jeg er nødt til at sige det:
"Min kone faldt ned ad trappen."
Og han svarer: "Jaså."
Han spørger: "Hvordan skete det?" Jeg: "Det ved jeg sgu ikke."
Han spørger: "Var hun alene?"
Jeg siger: "Skal jeg tale med en advokat?"
Der kommer fire ambulancereddere.
Jeg åbner døren.
De: "Hvad er der sket?" Jeg: "Det ved I godt.
Min kone faldt ned ad trappen."
De spørger: "Hvordan det?"
Jeg svarer: "Jeg ved det ikke."
De siger: "Var hun alene?"
Jeg siger: "Tal med min advokat. Han er i telefonen."
Så tager de sig af hende.
De lægger en skinne om benet og giver hende et drop.
Jeg læner mig ind og taler privat med hende, som man nogle gange gør.
Jeg siger: "Jeg skal sige dig noget.
Jeg kan ikke lide, hvordan de taler til mig.
Jeg føler, alle antyder, at jeg var involveret.
Og jeg kan ikke lide det."
Og så gik jeg.
Et par øjeblikke senere besluttede hun at bekendtgøre noget.
Uopfordret.
Hun siger: "Gutter?"
Og alle vendte sig mod hende.
Hun siger: "Han ville aldrig gøre mig fortræd."
Og jeg…
"Hvad laver du?"
Så siger hun: "Vi har været sammen længe.
Og hvis I tror, han har gjort det, så tro om."
Jeg siger: "Hold så kæft.
Eller jeg slår dig ihjel."
På hospitalet spørger lægen, hvad der skete.
"Jeg gav hende en knytter, og hun faldt ned ad trappen."
Han siger: "Det forstår jeg godt.
Hun snakker uafbrudt." Jeg siger: "Netop.
Så skulle du se hende derhjemme."
Men hun har det bedre. Hun har lært det nu.
"Sandwich klokken 18."
Så…
Hun så mig fortælle historien
og sagde: "Kan du forestille dig, du havde slået mig?"
Og jeg svarede:
"Ja."
I skal ikke have ondt af hende.
Jeg har lige gjort hende en kæmpe tjeneste.
Hun bad om det, og jeg gjorde det.
Hun bad mig blive steriliseret. Det blev jeg.
Så jeg har fået snippet.
Se bare.
Kvinder jubler altid, og så er der én mand, der buher.
Som om han gerne ville have, at jeg skulle komme oppe i ham.
Hvis du er en mand, der overvejer det, så bare gør det. Det er et rutineindgreb.
I vil være nervøse den morgen. Det er jeres klunker.
Man skal lægge sig på et bord, der er minus 200 grader koldt.
De trækker dramatisk op i skjorten. "Hvad sker der hernede?"
Og ens pik stirrer bare på dig: "Hvordan kunne du gøre det?"
Men det tager kun et kvarter, hvilket er imponerende.
Man skal til opfølgning en uge senere.
Og der bliver man bare tjekket af en urolog.
Han siger: "Okay, smid bukserne."
Han siger: "Ja, smager ligesom før."
Så siger han: "Her er dine lektier." Hans ord.
"Dine lektier." Jeg spørger: "Lektier?"
Han siger: "Du tager hjem og kommer 20 gange.
Tag din 21. udløsning med i denne kop, og så tester vi efter, om der er noget."
Jeg siger: "Det er sgu da ingenting."
Jeg laver mine lektier konstant.
Han er ved at gå, men stopper så i døren.
Han siger: "Jeg havde nær glemt det. Tag dig god tid."
Jeg siger: "Det var planen."
Og så siger han: "Nogle gange glemmer jeg at sige det."
Og det fortæller mig,
at nogle mennesker er vendt tilbage ret hurtigt.
Så jeg spørger straks:
"Hvad er den hurtigste tid på 20 udløsninger?"
Han siger: "48 timer." Og jeg tænkte…
"Han kan beholde sin rekord. Det skal jeg ikke røre ved.
Det er mestrenes mester."
Jeg tog en uge fri.
Jeg var jo gul og blå og øm.
Men efter en uge måtte jeg også i gang.
Jeg begyndte langsomt, som…
"Vågn op."
Det føltes ikke som før.
Det var mærkeligt.
Anderledes.
Jeg kunne mærke systemet starte op.
Det mindede mig om,
når man første gang tænder for varmen om vinteren.
Og man tænker: "Det lugter mærkeligt."
Jeg kunne mærke, det var på vej.
Og jeg kunne ikke komme af med den påtrængende tanke,
at der bare ville komme blod ud.
Det var ikke et ønske.
Men jeg tænkte det.
Så nu spiller jeg den af helt bange…
"Det bliver blod!"
Men jeg holdt fast og blev ved.
Og da det endelig skete, var det ikke blod.
Og af ren lettelse grinede jeg.
Så min første udløsning lød sådan her.
Tja.
Instagram fjernede videoen, men den ligger på OnlyFans.
Seks dollars om måneden.
Det eneste, der kunne tage de specifikke smerter,
jeg havde efter steriliseringen, var edibles.
Dem spiste jeg hver dag for den mærkelige ømhed.
Jeg føler altid, at jeg skal indrømme, når jeg fortæller,
jeg kan lide edibles, at det skyldes,
jeg godt kan lide den milde udgave.
Nogle spiser edibles…
Nogle vil gerne kigge ind i den tredje dimension hver dag.
Sådan er jeg ikke.
Jeg kan lide fem eller ti milligram.
Og folk… Ja.
Folk håner mig og kalder mig "10 Milligram Tom" og sådan noget.
De råber på gaden: "Spiser du dine børne-edibles?"
"Ja, for jeg kan godt lide at være i stand til at tale. Er det skørt?"
"Kender du ingen, der kan lide at drikke et par øl?"
Er det altid: "Jeg kan godt lide 36 øl"?
"Okay, fedt nok, Bert. Hav en god aften."
"Jeg er mekanikeren!" Eller hvordan den er.
Bert.
Tja…
"Vi har glemt historien. Fortæl den igen."
Det er min bedste ven.
Apropos venner, lad mig gøre det klart.
Hvis du ryger, drikker eller sprøjter ting direkte i øjnene,
skal man aldrig bekymre sig om fremmede.
Lad være med at fremme den myte, at man skal holde øje med fremmede.
"Hvad, hvis en fremmed kommer noget i min drink
eller giver mig en joint, som der er noget i?"
Men det er aldrig en fremmed. Det er en af dine venner. Okay?
Dine venner fucker dig allerhårdest.
Det ved jeg af personlig erfaring. Jeg har nogle superfede venner.
Jeg fandt ud af på denne turné, at en ven var i samme by som mig på samme aften.
Det er sjældent i min branche. Jeg var i Miami.
Så jeg aflyser mine middagsplaner, kører ud i den anden ende af byen
og kommer ind på en klub, hvor jeg ser min gode ven.
Nogle kender ham. Han er komiker og podcaster.
Han hedder Joey Diaz. Så…
Hvis I ikke kender ham, så lad mig beskrive ham.
Joey er en meget sjov mand. Han er komiker.
Han er en 60 år gammel cubansk immigrant.
Han vejer 134 kilo.
Og han ligner lidt et menneske, som nogen har skabt
og så glemt under en varmelampe i et kvarter.
Jeg bør nok også pointere,
at han var afhængig af kokain og heroin i 20 år.
Det synes jeg er relevant for historien.
Joey er meget kærlig.
Da jeg kom derhen, gav han mig et stort kram.
Og det første, han sagde, var: "Jeg har noget til dig."
Jeg siger: "Har du noget? Hvad er det?"
Han siger: "Du kan lide dine ti gram. Du er 10 Milli Tom.
Jeg har tiere til dig."
Og jeg siger: "Nej, du har ej."
Han siger: "Jo." Jeg siger: "Nej, du har ej."
Han: "Hvorfor siger du det?"
"Fordi du er en løgner og et dårligt menneske."
Han siger: "Nej, jeg er ej." Jeg siger: "Jo."
Og han har en krukke,
som han hælder fem kapsler ud af ned i sin hånd.
Han siger: "Det er tiere." Jeg siger: "Pis med dig."
Så gør han sådan…
Og spiser alle fem.
Som var det Skittles.
Så jeg tænker, måske er det alligevel tiere.
Så jeg vil gerne have en enkelt.
Jeg lægger den på tungen og tager en tår vand.
Mens den er på vej ned,
ser jeg på ham, og han siger…
Jeg siger: "Hvor meget har jeg taget?" Han siger: "Ti." Og går.
Jeg ser ham optræde.
Efter en halv time kan jeg mærke det.
Da han er færdig med at optræde,
er jeg blevet knaldende sindssyg.
Jeg dirrer som en stemmegaffel.
Jeg kan ikke åbne øjnene.
Jeg må lægge hånden på en mands skulder,
så han kan lede mig igennem rummet.
Jeg siger: "Joey, vi skal sgu væk herfra."
Så vi smutter. Hvorhen? Lufthavnen. Fedt.
Lad os gå i panik i en dåse i himlen.
Jeg går gennem Miamis lufthavn og skræmmer folk fra vid og sans.
Og det skyldes, at jeg har glemt, hvordan man går.
Jeg kan ikke gå gennem scanneren.
"Kan I også høre mit hjerteslag?"
Jeg sveder, men jeg fryser.
Jeg beder alle om tæpper. "Har du et tæppe?
Giv mig et tæppe!"
De siger: "Du er på toilettet. Pis ud med dig."
Jeg går omkuld i en meditativ tilstand.
På flyet. Og vågner bange op.
Har I prøvet at vågne skidebange op? Jeg sætter mig op og…
"Hvorfor er jeg et dårligt menneske?"
Jeg gør noget for første gang.
En stewardesse går ned gennem midtergangen,
og idet hun kommer forbi, griber jeg hendes arm. Hårdt.
Som om jeg ville sætte hende på min pik.
Hun bliver forbløffet og siger…
Og jeg er så langt væk, at jeg siger: "Vent. Hvorfor? Ved du det?"
"Hvorfor er vi i live?" Hun siger: "Hvad?"
Heldigvis bryder min gode ven Shaun ind og siger, at jeg har taget en sovepille.
Hun svarer: "Okay." Og går videre.
Nu er han bekymret, så han vækker Joey.
Han siger: "Joey!" Og Joey siger: "Hvad?"
Han siger: "Hvad har du givet Tom?" Joey siger: "200 milligram.
Dyppet i hasholie."
Jeg siger: "Hvorfor gjorde du det?"
Han svarer: "Nu kommer du til at se djævelen."
Jeg siger: "Ja, jeg ser vist på ham nu."
Lad os lige spole tilbage. Han tog fem.
Han er på 1000 milligram og siger ting som: "Hvad skal du i morgen?"
"Jeg skal på hospitalet. Hvad skal du?"
Psykopat.
Men hør lige. Hvis I aldrig er blevet surprise-megadoseret,
så er det grusomt.
Det er en sindsoprivende, panikfremkaldende rædselstur.
Så for et par uger siden gjorde jeg det ved min mor.
Det gjorde jeg.
Jeg var på besøg. Hun var alene. Hun ved, jeg spiser dem om aftenen.
Jeg fortalte, de hjalp mig med at sove.
Hun kalder dem vingummier.
Hun spørger mig: "Skal du have en vingummi i aften?"
Jeg siger: "Ja." Hun spørger, om hun må få en.
Og jeg sagde: "Ja."
Jeg giver hende én, fordi jeg tager én.
Og jeg bliver høj af en enkelt,
så den kommer til at blæse parykken af hende.
Vi sidder sammen et par timer, og så spørger jeg, hvordan hun har det.
Hun siger: "Jeg kan intet mærke."
Jeg siger: "Seriøst?" Hun siger: "Ja."
Jeg siger: "Jamen, så gå i seng, dit fucking dyr."
Den efterfølgende aften kommer hun igen hen til mig.
"Må jeg få en vingummi igen i aften?"
Jeg siger: "Du mærkede jo intet i går."
Hun siger: "Måske skulle jeg tage to."
"Ja, måske."
Jeg giver hende to. Vi hænger ud.
Og igen spørger jeg:
"Hvordan har du det?"
Hun siger: "Jeg kan intet mærke."
Jeg siger: "Seriøst?"
Hun spørger: "Skal jeg tage to til?"
Jeg siger: "Hey, Pablo, hold den lige i første gear lidt."
Hun sagde: "Tror du ikke?"
Jeg siger: "Jo, det gør jeg faktisk. Her er to til."
Jeg giver hende dem. Hun spiser dem og siger: "Jeg går i seng."
"Okay."
Hun går. Jeg går i gæsteværelset.
Et par øjeblikke senere modtager jeg en række sms'er,
som jeg efterfølgende har lært udenad.
I den første stod der: "Tommy, jeg skummer."
S-K-U-M
M-E-R.
Jeg svarer: "Lyder fedt."
For hvem skriver: "Det skummer for mig"?
"Vi skummer rundt i aften." Det ved jeg ikke, hvad er.
Hun svarer: "Min puls er 125."
"Åh, det drejer rundt."
Jeg skriver: "LOL." Jeg tror, hun har det sjovt.
Så skriver hun, jeg skal komme, for hun har det skidt.
Da jeg kommer ind til hende, sidder min mor lige op.
Det er alarmerende for en ældre kvinde.
De fleste ligger eller læner sig. Hun sidder i sengen sådan her…
Jeg spørger: "Er du okay?" Hun siger: "Nej."
Så vi går ud på terrassen. Jeg tænker: Frisk luft.
Det står øjeblikkeligt klart, at det kommer til at gå for sig.
Det første, hun gør, hun gør…
"Mine læber!
De sidder sammen."
Jeg siger: "Jeg henter vand."
Hun spørger: "Hvorfor er jeg sulten?"
Jeg svarer: "Fordi det virker."
Hun siger: "Hunden lå der. Er hunden væk?"
Jeg siger: "Hold da kæft."
Jeg begynder at grine så
ødelæggende meget.
Det er ikke bare "ha-ha".
Det er en dyb, primal…
Jeg ser min 77-årige mor blive skæv.
Jeg griner ikke. Mit nervesystem lukker ned.
Jeg ser hende kigge på lyde.
Det gør ondt, så hårdt jeg griner. Jeg…
Jeg ser på hende, mens jeg griner. På et tidspunkt forvrider hun ansigtet.
Hendes ansigt gør sådan…
Hun ser på mig
og siger: "I morgen bliver dine grin til tårer på mit lig." Og jeg…
"Hvad?"
Hun siger: "Det er det perfekte mord.
Ingen vil vide, det var dig."
Nu vender mine lunger med vrangen ud.
Tårerne strømmer ned ad mit ansigt.
Hun er så skæv, at hun tror, min latter bekræfter hendes tanker.
Hun begynder at bede for livet.
Hun siger: "Tommy, nej!
Nej. Du må ikke slå mig ihjel!
Jeg er din mor!"
Jeg går omkuld i en stol. Sådan…
Da jeg vågner, ved jeg ikke, hvor jeg er.
Det er morgen.
Jeg kommer ind i køkkenet samtidig med hende.
"Hej, mor."
Og hun siger ingenting. Jeg tænker: "Pis."
Hun går bare hen til kaffemaskinen og siger:
"Jeg ved, du prøvede at dræbe mig i går.
Det var meget snedigt.
Men jeg er her stadig, Tommy."
Jeg siger: "Jeg prøvede ikke at dræbe dig." Hun: "Jo, du gjorde."
Jeg er ude af huset den dag, kommer tilbage senere
og siger: "Undskyld. Jeg skulle ikke have givet dig så meget."
Hun siger: "Du er tilgivet."
Jeg siger: "Er jeg? Tak, det er jeg glad for."
Hun siger: "Men der er én ting."
Jeg spørger: "Hvad?"
Hun siger: "Jeg vil have en vingummi i aften."
Jeg siger: "Hvad?"
Hun spiser dem hver dag.
Hun tager kokain. Hun har ladet dusken gro ud.
Hun knalder naboerne.
Hun lever sit bedste liv.
Hvis I møder hende, giv hende stoffer.
Tusind tak, fordi I kom. Hav en dejlig aften.
DEDIKERET TIL THOMAS NADEAU SEGURA ALIAS TOP DOG
Tekster af: Flemming Dørken