Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ÎN AUGUST 2021, TOM SEGURA A ÎNCEPUT UN TURNEU MONDIAL DE 21 DE LUNI
303 SPECTACOLE, 171 DE ORAȘE, 21 DE ȚĂRI PESTE 700.000 DE SPECTATORI
ACEST SPECTACOL A FOST FILMAT ÎN PHOENIX, ARIZONA
TOM SEGURA: BAROS
Vă mulțumesc foarte mult, oameni buni!
Mulțumesc! Vă rog să luați loc!
Mulțumesc mult că ați venit!
Da. Am ajuns.
Da.
Ei bine… Hai să vă întreb ceva!
Ce fac ăștia? Ne tot dărâmă statuile Confederației?
Da!
Testam și eu publicul. Nu știu cine a venit.
„Ciudat că începi cu gluma asta.”
Am fost într-un turneu fenomenal
și am cunoscut oameni pe care nu credeam că-i voi cunoaște.
De curând, am cunoscut un supermodel, ceea ce e incredibil!
Cred că ea nu voia să mă cunoască, să fie clar!
Eram într-un hotel elegant din Toronto.
Un angajat îi zice tipei: „Să știi că el e artist comic.”
Și ea zice: „Bine.”
Apoi îmi zice: „Ea e supermodel.” Zic: „Mi-am dat seama.”
Ceea ce m-a frapat este că supermodelele arată mult mai bine
decât te-ai aștepta.
Le vezi în reviste sau pe telefon și te gândești: „Da, e drăguță.”
Dar, în persoană, te gândești: „Ce naiba se petrece?”
Apoi îți dai seama că e o ciudățenie a naturii.
Așa e. Dacă ești supermodel, ești o ciudățenie.
Ești la fel de ciudată ca un bărbat de 2,15 metri.
Nu știu dacă ați cunoscut un bărbat așa de înalt. E tulburător.
Te gândești: „Sunt copil? Ce se petrece?”
Femeia asta era incredibil de frumoasă.
După ce am discutat cu ea cinci minute,
am încetat să mai vorbesc și să mai ascult.
O priveam de parcă era la grădina zoologică.
Cam așa…
Voiam să îi văd urechile. Căutam defecte.
Era perfectă.
Următorul meu gând a fost: „De ce nu se îneacă odată soția mea?”
Știe, i-am zis.
Zice: „Știi că înot, da?” Zic: „Da.”
Nu contează că știi să înoți. Contează dacă juriul crede asta.
Așa că…
Am ajuns în niște locuri incredibile datorită meseriei ăsteia.
Am văzut niște locuri grozave.
Am fost la Roma, la Hong Kong
și la Machu Picchu datorită meseriei.
Dar mai am și altfel de zile.
A trebuit să țin un spectacol în Topeka, Kansas.
Am mers pentru că publicul luase bilete, dar am șters-o imediat.
Însă s-a întâmplat și un lucru grozav.
Spectacolul meu a fost boicotat de către Biserica Baptistă Westboro.
O știți? Mai apare și pe la știri.
Vă gândiți: „Serios? Apare o biserică la știri? De ce?”
Ei bine, câteodată fac proteste la funeraliile soldaților
și alte asemenea chestii mișto.
Eram în culise și vine managerul meu de turneu:
„A venit Biserica Baptistă Westboro.” Zic: „Să vadă spectacolul?”
El zice: „Nu. Protestează.”
Erau afară cu pancartele lor idioate.
Erau făcute de ei, pentru că sunt săraci.
Aveau pancarte pe care scria: „Tom e un păcătos.”
Zic: „Da.”
Da. E adevărat.
Mai aveau și pancarte cu mesaje pline de ură precum:
„Dumnezeu îi urăște pe gay.”
Bine, nu era folosit cuvântul „gay”.
Era alt cuvânt.
Îl spun bătrânii când pierde echipa lor la baseball.
Tații sau unchii voștri. Îl zice cineva.
M-am simțit ofensat.
Nu m-a deranjat cuvântul în sine, ci aluzia.
Că Dumnezeu îi urăște pe gay. Nu cred că e adevărat.
Cred că Dumnezeu are probleme cu oamenii.
Există prea mulți oameni și asta nu e vina celor gay.
Ei fac sex anal. Trebuie să vă explic tot?
Isuse!
Pot să-ți dai drumul cât de tare vrei în fundul cuiva, de câte ori vrei.
O să iasă de acolo ceva, dar n-o să fie un copil.
Adică…
Eu tot zic că merită să faci o poză.
Poți să-i dai nume. Nu trăiește mult.
Eu nu sunt gay, dar…
Se mai întâmplă să mă uit după bărbați. Serios.
Dacă sunt la plajă și văd un tip…
foarte bine făcut, zic: „Auzi!
Mișto!
Foarte mișto! Ce aport de proteine ai? Cum ai reușit?
Cardio și fiare? Clar.”
Trece o tipă mișto. Zic: „Dispari! Ce naiba?”
Cred că cel mai gay am fost…
prin februarie.
Atunci am avut spectacole în Los Angeles și Brad Pitt a fost în public.
Uite ce e!
Nu știu în ce an s-a născut
sau câți bebeluși devorează pe săptămână, dar bărbatul ăsta e superb, bine?
A venit în cabină. Nu l-am putut privi în ochi, înțelegeți?
Zic: „Ce mai faci?”
Zice: „Uită-te la mine!” Zic: „Nu.”
Zice: „Haide!” Zic: „Mai taci!”
Zice: „Vrei să mă pupi?” Zic: „Da.”
Zice: „Haide!” Fac așa… L-am pupat.
Ce e?
Nu a fost gay.
Baia făcută cu el pe urmă a fost gay.
Dar am vorbit despre sport. Ne-am scos.
Cred că ești norocos
dacă, în viața ta, ai măcar un prieten adevărat.
Unul adevărat. Cred că eu am patru.
Pe Brad Pitt…
Îi spun „Brăduț”, suntem apropiați.
Și încă trei tipi apropiați.
Ne știm secretele unul altuia.
Știu că un prieten îi ascunde soției sale
că fumează iarbă, îl cheamă Casey.
Altul îi ascunde soției că mănâncă la McDonald's
pentru că e gras, îl cheamă Charlie.
Acum au aflat, dar…
E ciudat când afli ceva nou despre persoane pe care le știi de mult.
Îi știu pe tipii ăștia de 25, 30 de ani.
Și săptămâna trecută am aflat,
la 25 de ani de la începutul prieteniei,
că sunt singurul care dă limbi în cur.
Singurul din tot grupul. Nu e incredibil?
Adică…
Se pare că prietenii mei sunt copii de clasa a III-a.
Unul dintre ei s-a îndrăgostit de curând. Îl cheamă Justin.
De obicei, proaspeții îndrăgostiți se bagă la așa ceva.
Ei văd totul în roz.
Justin zice în fiecare zi…
„Sunt îndrăgostit.”
Zic: „Grozav! I-ai dat limbi în cur?”
Zice: „Nu.”
Zic: „Nu o placi.”
Zice: „Ba da, o plac.” Zic: „Ba nu.
Dacă ai fi plăcut-o, i-ai fi dat dulcele sărut.”
Zice: „Pe acolo se cacă.”
Zic: „N-o face chiar atunci!
Mai așteaptă puțin!”
Bag-o în cadă! Eu așa am făcut cu Brad.
Zice: „Ești scârbos.” Zic: „În fine!”
Apoi zice: „Așa fac câinii.” Zic: „Poftim?”
Zice: „Câinele se linge singur în cur.”
Zic: „În primul rând,
dacă eu m-aș putea linge în cur…
nu aș mai fi în turneu.”
Aș face-o până când doctorul mi-ar interzice-o.
Să îmi țină un discurs serios:
„O să rămâi fără fund dacă nu încetezi.”
Și eu să zic: „Dar e plăcut.”
Și el să zică: „Nu am încredere în tine. Îți pun guler de protecție.”
„Dar îl pot da jos cu labele.” Bine…
Scuze! A fost o idioțenie.
Mi-ar fi plăcut ca tata să mai fie cu noi. A murit de curând.
Știu că așa e viața. Ni se întâmplă tuturor.
Până acum, nu am mai mers la spital la cineva care e bolnav.
A fost o experiență nouă, ciudată.
Dacă n-ați făcut-o, ajungi la spital
și un angajat îți zice: „Ai venit să-l vezi pe…”
Zici: „Da.” Îți zice: „Nu mai are mult.”
Zici: „Așa mă gândeam și eu. De-asta am venit.”
Zice: „Poți să intri și să vezi cum se întâmplă.”
Zici: „Mersi!”
Când privești pe cineva cum se stinge
și tu nu încerci să-l omori…
e ciudat.
E ciudat dacă încerci…
Îți zice: „Mor.”
Zici: „Știu. Vreau să mori. De-asta fac așa.”
Probabil că e plăcut. Nu știu.
Presupun că e un sentiment euforic pe care vrei să-l simți la nesfârșit.
Întrebați-l pe Garth Brooks! Vă explică el.
Haide!
Unde sunt cadavrele, G?
Te rog!
Puneți lucrurile cap la cap.
Să vă zic ceva! Am avut o discuție grozavă cu tata.
Sper să aveți și voi dacă sunteți în situația asta.
Apoi îmi spune din senin…
Zice: „Știi ce nu ți-am spus niciodată?” Zic: „Nu. Ce?”
Speram să-mi spună:
„E o comoară îngropată în curtea din spate. E pentru tine.”
Zic: „Ce nu mi-ai spus?” Zice: „Îmi plac fetele cu gazon stufos.”
Zic: „Poftim?”
Zice: „Mama ta îi tot tunde.” Zic: „Ce naiba, omule?
De ce îmi spui așa ceva?”
Zice: „Cui să îi spun?”
Zic: „Lui Dumnezeu. O să-L cunoști în curând.”
Asta a fost tot. A spus cuvântul cu „C” și a murit.
A fost ultima lui dorință. Bine?
A fost nasol pentru Make-A-Wish.
Au zis: „Nu tolerăm așa ceva.” Zic: „Poate ar trebui.”
Dacă mă pui să aleg între cuvântul cu „C” și Tom Brady, aș alege să zic cuvântul.
E nasol când îți pierzi un părinte și ai copii.
Pentru că vrei ca bunicii să petreacă timp cu copiii.
Eu am doi băieți.
Au șase și trei ani.
Sunt băieți sadea.
Li se potrivesc pronumele „el/lui”, dacă mă înțelegeți.
I-am întrebat ce preferințe au.
Au zis: „Cu siguranță.” Și noi am zis: „Voi alegeți.”
Acum…
Din fericire, am un văr care locuiește aproape de mine.
Are două fete de aceleași vârste.
De șase și de trei ani.
Cu ele, lucrurile stau foarte diferit când ne întâlnim.
De fiecare dată. Fetele mai vin pe la noi. Doamne!
Cu ce am greșit de nu am făcut fete? Fetele astea…
Vin pe la noi și zic: „Bună, unchiule Tommy!”
Zic: „Bună și vouă!”
Îmi zic: „Unde să stăm?”
Zic: „Pe scaun.”
Ele zic: „Am vrea să colorăm.”
Zic: „Vă rog!”
Și stau pe scaun și colorează.
Dacă intru după o oră în camera aia, le găsesc așa…
Zic: „Ce frumos! Unde sunt băieții mei?
Sunt în casă?
Sunt pe casă?
Sunt pe stradă. Fantastic!”
Mă duc afară și zic: „Ce naiba faceți?”
Îmi zic: „Am rupt toate creioanele…
și le-am băgat în cutia poștală.”
„Mulțumesc că ați făcut asta!”
Fiul cel mare zice: „Ce ai face dacă un răufăcător ți-ar fura lucrurile?”
„I-aș spune să mi le dea înapoi.”
El zice: „Eu aș lua o sabie.
L-aș tăia în bucăți.
Și aș băga bucățile în cutia poștală.”
Zic: „Ce faci cu cutia poștală, Dahmer?”
Zice: „Știi că bunicului îi plăcea gazonul stufos?”
Zic: „Te-a bântuit? De unde știi?”
Copiii mei îmi spun „Tom”.
Foarte enervant!
În fiecare zi, cel mare îmi zice: „Ce faci, Tom?”
Zic: „Nu sunt tatăl tău vitreg, bine?
Mi-ar fi plăcut să fiu. Ar fi fost mai simplu.”
Zic: „Spune-mi «tată»!” Zice: „Prefer «Tom».” Zic: „Bine.”
„Ce e cu vocea asta? Fumezi? De ce vorbești așa?”
Are o voce de zici că repară motociclete toată ziua…
dar e obsedat de jocul vechi de zeci de ani, Pac-Man.
Și are întrebări despre Pac-Man dimineața, la prânz și seara.
M-a trezit la ora 03:00 noaptea.
Ca să fie clar, nu știe cum să trezească pe cineva.
Era la câțiva centimetri de fața mea…
E cel mai amenințător mod în care poți fi trezit.
Zice: „Tom!”
Zic: „La naiba!
Ce e?”
Zice: „Ce s-ar întâmpla…
dacă Pac-Man ar vrea o casă?”
Zic: „Ce?”
Crede că nu am înțeles întrebarea.
Așa că o repetă mai rar.
Zice: „Ce s-ar întâmpla… dacă…”
Zic: „Ar suna un agent imobiliar.” Făceam atac de cord, bine?
„Ar face un împrumut și ar cumpăra o casă.”
Zice: „OK, mă duc să mă culc.”
Zic: „Bine. Eu nu mai dorm trei zile. Mersi!”
În același timp, pe noptieră, am un monitor pentru cel mic.
Puștiul se ridică din pat și zice: „Ce-a fost asta?”
Așa că mă duc la el în cameră.
Îl găsesc cu burta pe afară. Știți cum sunt…
„Ești patron de benzinărie? De ce stai așa?”
Zic: „Ce e?” El zice: „Ce-a fost asta?”
Zic: „Ce anume?” El zice: „Asta.”
Zic: „Care asta?”
Zice: „Ce-a fost asta?” „Nu știu ce naiba întrebi.”
Zice: „A fost un trenuleț?”
Zic: „Poftim?” Zice: „A fost un trenuleț?”
Parcă a zis: „Cât de prost să fii…
să pornești trenulețele noastre
când conductorul nu e la panoul de control?” Zic: „Nu.”
Zice: „Atunci, ce a fost?” Zic: „Nu știu.”
Zic: „Poate că a fost un trenuleț.” Zice: „Să n-o mai faci!” Am făcut…
„Bine, comandante al-Qaeda. Înapoi în peșteră!”
El râde când te enervezi pe bune.
Nu știu dacă ați cunoscut vreodată asemenea copilași.
Majoritatea copiilor mici râd când te prefaci că ești furios.
Te prefaci. Mergi la un copil de vârsta asta și faci…
Și el face…
Puștiul ăsta face…
„Vreau să văd cum îți crește tensiunea.”
Nu a râs niciodată mai tare
decât atunci când mi-a aruncat cheile în WC.
Cred că a fost vina mea.
Nu le-am pus sus.
Le-am pus pe masa de cafea pe care tot eu am cumpărat-o.
Eram lungit pe canapea. Fusese o zi lungă.
Îl văd cum intră în cameră,
vede cheile și face…
Îi zic: „Nu!”
Le ia și spune: „Fugărește-mă!
Pe hol!”
Zic: „Bine.” Îi dau un avans. Are trei ani.
Când mă ridic, îl văd cum fuge la baie. Zic:
„Nu se poate!”
Când ajung acolo…
Și o iau razna.
Nu țip la el, țip la viața pe care o am. Știți?
Zic: „La naiba!
Nu!
La naiba!”
Și, când mă întorc, el zice: „Așa mai merge.
Ești foarte amuzant.”
I-am tras un șut în piept.
Doamne, mucoșii ăștia!
Am făcut duș cu fiul meu de șase ani. Are șase ani, nu șaisprezece.
Dacă nu ați făcut vreodată asta,
o să vă dau un sfat: s-o faceți cu copilul vostru.
Altfel…
E ciudat dacă zici: „Cum te cheamă?”
E fiul meu.
Și încercam să fiu un tată distractiv. I-am oferit capul de duș.
Mi s-a părut spontan, distractiv.
Zic: „Vrei să ții capul de duș?” El zice: „Da.”
I-l dau și el începe să spele dușul.
După ceva timp, îi zic: „Poți să mă uzi?”
El zice: „Tom, relaxează-te! Bine?”
Apoi se uită la mine și zice: „Ai un penis mare.
Al meu e mic.”
Zic: „Pentru că al meu e în erecție.
Putem să-l facem și pe al tău să fie. Facem așa…”
„Nu!”
Nu mi-am masturbat fiul.
Mereu am vrut să spun asta.
Adevărul este…
E adevărat că a zis:
„Ai un penis mare. Al meu e mic.”
Ceea ce am spus eu imediat,
la o milisecundă după el, a fost: „Nu!”
Vă întrebați de ce am strigat „nu”?
Cred că în clipa aia m-am gândit:
„Nu vreau să spui așa ceva când ieșim în public.”
Nu vreau să zică cuiva la magazin: „Tu ai penisul mare?” Și eu să zic: „Da.
Știi cum e.” Tipul să zică: „Nu. Ce naiba a fost asta?”
Partea cea mai rea e că l-am speriat.
Atunci când am țipat. E oribil să vezi frică pe fața copilului.
Și asta din cauză că am exagerat. Am vrut să dreg lucrurile.
Să spun ceva adecvat pentru situația respectivă.
Probabil ceva de genul:
„Nu ai greșit cu nimic. Ai făcut o observație.
Nu trebuia să țip. Scuze! Ai nevoie de terapie? Te iubesc!”
Totul s-a petrecut repede și nu am știut ce să spun.
Și care a fost reacția mea?
Am zis: „Nu. Fă…”
Acum era total în ceață.
Zice: „Ai un penis mare.
Eu îl am mic.”
Zic: „Păi să nu mai spui nimănui!”
Zice: „Bunicul avea un penis mare?”
Zic: „Nu țin minte. Nu l-am mai văzut de mult.
Să o întrebăm pe bunica!”
Și am întrebat-o.
Nu-l avea mare.
Ca să fie clar, nici eu nu am.
Vreau să fie foarte clar pentru toți cei de aici.
Nu am un penis mare.
Dar, pe lângă un copil de șase ani…
Am ditamai barosul. Sunt mândru de el.
Mai aveai puțin și rupeai scena.
Adevărul e că sunt fericit
că pot să fac stand-up și chiar să stau în picioare.
Nu demult,
m-am accidentat la sport, nu știu dacă știați.
Ei bine…
Dacă nu știți, voi încerca să vă povestesc fără să mă bufnească râsul.
Eu, Tom, tipul pe care-l vedeți aici sus,
m-am accidentat grav
în timp ce participam la un concurs de aruncat la coș…
și coșul era puțin coborât.
A fost o nebunie. Dacă nu știți, mi-am fracturat tendonul rotulian, aici!
Nu e mare lucru.
Am pățit-o și eu, și Klay Thompson.
Ni se mai întâmplă.
Eu nu sunt Klay Thompson, așa că mi-am rupt și mâna asta.
A fost filmat. Mie nu mi se pare amuzant, dar multora le place.
Mereu zic: „Nu am râs foarte mult în seara aia.”
Și mi se răspunde: „Serios?”
Aș vrea să vă povestesc un schimb de replici.
Imediat după accident, am ajuns la Urgențe.
Eram grav accidentat. Aveam mâna ruptă și piciorul nu mai funcționa.
Eram pregătit pentru operație.
În salon intră un medic chirurg traumatolog.
Se uită peste radiografii și zice: „Accident de mașină?”
Eram întins și zic: „Concurs de aruncat la coș.”
Zice: „Poftim? Ce ai zis?”
Eu zic: „Concurs de aruncat la coș.”
Zice: „Te-a lovit mașina în timpul jocului?”
Zic: „Ce-ar fi să îți faci meseria, bine?”
Unii nu știu asta, dar am stat în spital trei săptămâni. E mult.
Nu reușeam să rezist dacă nu erau dragele mele prietene, analgezicele.
Da, nu mi-am dat seama că eu mi-am pierdut vremea…
fumând iarbă…
când narcoticele sunt cele mai șmechere, am dreptate?
Marfa asta e foarte tare.
Dacă vă oferă cineva Oxicodonă, să ziceți: „Dă-mi două!”
E un analgezic grozav și nu veți păți nimic rău.
Nu, viața voastră se va destrăma, dar vă veți simți bine.
Singurul dezavantaj este
că nu îți mai vine niciodată să te caci.
M-am căcat la opt zile după ce am început să iau medicamentele.
Mi-era teamă. L-am sunat pe doctor.
Zic: „Nu îmi pot folosi mâna, nu îmi pot folosi piciorul.
Cum fac să mă aplec? Cum mă șterg?”
Zice: „Nu-ți face griji!
Te va ajuta o asistentă.” Zic: „Bine.”
Și în cameră intră un asistent.
Și ei au voie să aibă slujba asta.
Tipul ăsta mi-a aruncat din ușă un pachet de șervețele umede.
Zic: „Ce-s astea?”
Zice: „Doctorul a zis că trebuie să te cureți.” Eu am zis…
„Tu o să mă cureți.”
Și am văzut un asistent în toată firea zicând: „La naiba!”
Și-a dat demisia de față cu mine. Ce nebunie, nu?
După cinci zile, am avut al doilea scaun.
Mi-au trimis o asistentă bătrână. Nu m-a deranjat.
Dar a vorbit în continuu.
Știți cât de nasol e? Ești vulnerabil. Făceam…
Ea era la popou și zicea: „Cum curățăm tot scaunul ăsta?”
Zic: „Nu știu. Mai taci!”
Ea zice: „Măi să fie!
Ce mult păr ai aici!”
„Da, e acolo pentru tata.” Știți?
Ce e? Adică…
Îmi place să-mi imaginez că privește de sus:
„Uite ce păros e fiul meu! Mișto!”
Dumnezeu e cu el. Zice: „Mișto!”
Mi-l imaginez pe tata gol. Îmi…
Îmi imaginez că toți cei din rai sunt goi…
Nu cred că în rai zici: „Ce tricou să port azi?”
Cred că oamenii și Dumnezeu sunt goi.
Cred că e logic ca, după un timp, tata să observe că Dumnezeu e dotat.
Știți?
E Dumnezeu. Cred că o are enormă, glorioasă și albastră.
Și cred că are o aură galbenă în jurul ei.
Cred că, după o vreme, tata ar zice:
„Pot să o ating?”
Și Dumnezeu ar zice: „Normal.
Ești unul dintre copiii Mei.”
Apoi ar zice: „Mersi! A fost grozav!”
Apoi, Dumnezeu ar zice: „Vrei să vezi cum ninge?”
Asta e zăpada. Nu știați?
Ninge.
Bun! Sper că nu vă mai place zăpada.
Am avut nevoie de șase luni de recuperare. Fizioterapie și terapie ocupațională.
Îi salut pe toți terapeuții din lume care îi ajută pe semenii lor.
Sunt fantastici!
S-au ocupat de mine ca să pot să mă mișc normal și natural.
Să vă zic o chestie!
La fix șapte luni de la accidentare,
eram acasă și dormeam.
Era ora 02:00.
O aud pe soția mea cum țipă.
Un țipăt adevărat, ceva de genul…
Așa că am luat o pernă, m-am întors și mi-am acoperit urechea asta.
„Încerc să dorm.”
Începe să mă strige pe nume.
Zice: „Tom?
Tom?”
Zic: „La naiba!
Pare ceva serios.”
Așa că mă ridic și îmi fac ceva de mâncare.
Îmi pun ceva de băut.
Apoi zic: „Bine. Hai să o găsesc!”
E ora 02:00.
Nu văd nimic. Merg spre locul de unde veneau strigătele.
O găsesc, într-un final, la baza scărilor.
Zic: „Ce faci?” Ea zice: „Cred că mi-am luxat glezna.”
Aprind lumina și văd
că osul care trebuia să fie așa…
era așa.
Zic: „Asta nu e o luxație.
Sunt sigur.”
Ea zice: „Ce ar trebui să fac?”
Zic: „Nu ar trebui să faci nimic.
Voi suna eu la Urgențe.”
Trebuie să recunosc că eram foarte entuziasmat…
să sun la Urgențe.
Vi s-a întâmplat? Să ziceți: „În sfârșit, o accidentare pe cinste!
De-asta suntem în joc.” Sun la Urgențe.
Operatorul spune: „Urgențe.”
Mă cuprinde entuziasmul și zic: „Ține-te bine!”
El zice: „Bine.
Aveți nevoie de poliție, pompieri sau paramedici?”
Zic: „Paramedici, dar trimite-i pe toți!”
Zice: „Ce s-a întâmplat?”
Eu zic…
Și îmi dau seama că voi spune ceva adevărat,
dar că va părea suspect.
Dar trebuie să o spun, așa că zic: „Soția mea a căzut pe scări.”
Operatorul face…
Zice: „Cum s-a întâmplat?” Zic: „De unde să știu?”
Zice: „Era singură?” Eu zic: „Trebuie să-mi iau un avocat?”
Vin patru paramedici. Deschid ușa.
Ei zic: „Deci?” Zic: „Știți care-i treaba.
Soția mea a căzut pe scări.”
Ei zic: „Cum s-a întâmplat?”
Le spun: „Nu știu.”
Îmi zic: „Era singură?”
Zic: „Vorbiți cu avocatul meu! E la telefon.”
Apoi îi acordă îngrijiri.
Îi pun piciorul în orteză, îi fac o perfuzie.
Mă aplec spre ea
ca să îi spun ceva în privat,
cum mai faci câteodată.
Zic: „Vreau să-ți spun ceva.
Nu-mi place cum vorbesc ăștia cu mine.
Mi se pare că toți insinuează că eu sunt cumva vinovat.
Și nu îmi place.”
Apoi am plecat.
Puțin mai târziu, ea se decide să facă un anunț…
nesolicitat.
Zice: „Băieți!”
Ei o privesc.
Ea zice: „Nu mi-ar face niciodată rău.”
Eu zic…
„Ce faci?”
Zice: „Suntem împreună de mult timp.
Și, dacă voi credeți că el e vinovat, să știți că nu e.”
Zic: „Taci naibii odată!
Altfel, te omor.”
La spital doctorul întreabă: „Ce s-a întâmplat?”
Zic: „I-am dat un pumn în gură și a căzut pe scări.”
El zice: „Te înțeleg.
E foarte vorbăreață.” Zic: „Știu.
Să vezi cum e acasă!”
Nu. Și-a revenit. A învățat.
„Vreau sendvișul la 18:00.” Bine. Deci…
A venit la un spectacol și a auzit gluma.
Zice: „Îți imaginezi dacă chiar m-ai fi lovit?”
Eu am zis: „Da.”
Să nu vă pară rău de ea, da?
Serios. I-am făcut o mare favoare.
Mi-a cerut să fac asta și am făcut-o.
Mi-a cerut să fac vasectomie și am făcut-o. Da.
Vedeți?
Femeile aplaudă mereu, dar e mereu un tip care huiduie.
De parcă dorința lui era să-l umplu de spermă.
Ești bărbat și te gândești să faci așa ceva?
Fă-o! E o procedură de rutină.
O să ai emoții în ziua cu pricina. E vorba de boașele tale.
Stai întins pe o masă foarte rece. Are -200 de grade Celsius.
Îți ridică halatul foarte teatral. „Ce se petrece aici, jos?”
Scula se uită la tine și te întreabă: „Cum poți să faci așa ceva?”
Dar totul e gata în 15 minute. Mi se pare extraordinar.
La o săptămână, te întorci la control.
La control, ești consultat de urolog.
Zice: „Dă-ți chiloții jos! Bine.”
Zice: „Da, are același gust.
O să-ți dau temă pentru acasă.” Zic: „Care e tema pentru acasă?”
Zice: „Mergi acasă și ejaculează de 20 de ori!
Adu rezultatul celei cu numărul 21 în paharul ăsta ca să-l testăm!
Și te anunțăm dacă ești bine.” Zic: „E simplu.”
Mereu îmi fac temele pentru acasă.
Vrea să plece, dar se oprește la ușă.
Zice: „Aproape că am uitat să-ți spun. Nu te grăbi!”
Îi zic: „Așa aveam de gând.”
Apoi spune: „Uit câteodată să spun asta pacienților.”
Din asta înțeleg că unii s-au întors destul de repede.
S-au grăbit să facă tema. Așa că îl întreb:
„Care a fost cel mai scurt timp?”
Zice: „48 de ore.” Zic…
„Poate să-și păstreze recordul. Nu vreau așa ceva.
Ăsta e un adevărat campion!”
Am mers acasă și o săptămână am făcut pauză.
Eram vânăt, mă resimțeam.
A trecut săptămâna și trebuia să încep.
Am început ușor. Așa…
„Trezește-te!”
Nu mă simțeam la fel. Era ciudat.
Diferit. Simțeam cum se încălzește motorul.
Asta mi-a amintit de ceva.
Știi când vine iarna și pornești încălzirea pentru prima oară?
Și zici: „Miroase ciudat.”
Simțeam cum se acumulează.
Nu puteam să-mi scot din minte
un gând sâcâitor:
„O să iasă doar sânge.”
Nu voiam să fie așa, dar mă tot gândeam la asta.
Acum o ciocăneam în vârf speriat…
„O să iasă sânge!”
Dar mi-am impus să continui.
Când am ejaculat, nu era sânge.
Am râs ușurat.
Așa că prima masturbare de după operație a fost așa…
Da. Păi…
Mi-au șters clipul de pe Instagram, dar e pe OnlyFans.
Abonamentul e șase dolari.
După operație, am putut să fac față durerii
datorită alimentelor cu canabis.
A trebuit să consum astfel de alimente pentru a controla durerea.
Simt că trebuie să dau explicații când le spun oamenilor
că îmi plac alimentele cu canabis.
Nu-mi plac senzațiile tari. Vreau concentrație mică.
Unii vor alimente cu canabis cu concentrații…
Vor să tragă cu ochiul zilnic într-o altă dimensiune.
Eu nu-s așa. Îmi plac concentrațiile de cinci și zece miligrame… Sigur.
Unii râd de mine și îmi zic „Tom Zece-Miligrame”.
Strigă după mine pe stradă: „Mănânci papa pentru bebeluși?”
Zic: „Da, pentru că îmi place să pot să vorbesc.
Ți se pare ceva ciudat?”
Nu știți oameni cărora le place să bea doar două beri?
Trebuie să fie mereu: „Mie îmi place să beau 36.”
„Bine. Bravo ție, Bert!
Să ai o seară minunată!”
„Sunt mecanicul!” Sau ce-o mai zice el.
Da.
Bert.
„Am uitat cum era povestea. Mai spune-o o dată!”
E prietenul meu cel mai bun.
Apropo de prieteni! Vreau să fie foarte clar.
Dacă bei, fumezi sau dacă îți injectezi chestii în ochi,
nu trebuie niciodată să îți faci griji din cauza străinilor.
Nu mai perpetua mitul că un străin e vinovat că te faci tu varză.
Lumea zice: „Dacă-mi pune un străin ceva în pahar?
Dacă îmi dă un străin un cui stropit cu ceva?”
Nu e niciodată un străin. E unul dintre prietenii tăi.
Prietenii ți-o trag cel mai tare.
Am aflat pe propria piele. Am niște prieteni foarte cool.
M-am nimerit cu un prieten
în același oraș, în aceeași seară.
Se întâmplă rar în branșa asta. Eram în Miami.
Aflu și îmi anulez planurile pentru cină.
Străbat orașul, intru într-un club și-mi văd bunul prieten.
Unii dintre voi îl știți. E artist comic și face un podcast. Îl cheamă Joey Diaz.
Acum…
Dacă sunteți aici și nu știți cine e, dați-mi voie să vi-l descriu!
Joey e foarte amuzant. E artist comic.
Are 60 de ani. E imigrant cubanez.
Are 130 de kilograme.
Arată de parcă l-ai fi lăsat sub o lampă
și s-a topit puțin după 15 minute.
Ca o paranteză, ar trebui să știți
că a fost dependent de cocaină și heroină timp de 20 de ani.
Cred că e relevant pentru poveste.
Joey e foarte afectuos. Ajung acolo și mă strânge în brațe.
Primul lucru pe care mi-l spune e: „Ți-am luat ceva.”
Zic: „Ce mi-ai luat?”
Zice: „Știu că ți se spune Tom Zece-Miligrame.
Am câteva miligrame.” Zic: „Nu te cred.”
Zice: „Ba da.” Zic: „Nu te cred.”
Zice: „De ce spui asta?” „Pentru că minți și ești rău. Acum minți.”
Zice: „Nu mint.” Îi zic: „Ba da.”
Așa că scoate dintr-un borcan
cinci capsule cu gel și le pune în palmă.
Zice: „Sunt de zece.” Îi zic: „Abureală!”
Apoi face…
La înghite pe toate cinci, ca pe bomboane.
Zic: „Ca să vezi! Poate chiar sunt de zece.”
Zic: „Vreau și eu una!” O pun pe limbă și iau o gură de apă.
O înghit și mă uit la el. El face…
Zic: „Ce concentrație am luat?” Zice: „Zece.”
Și iese din cameră.
Îi urmăresc numărul. După 30 de minute, încep să simt ceva.
La sfârșitul spectacolului,
eram prăjit bine de tot.
Vibram ca un diapazon. Cam așa…
Nu îmi puteam deschide ochii…
A trebuit să țin mâna pe umărul cuiva
ca să pot să traversez camera, cam așa…
Zic: „Joey, trebuie să o ștergem naibii de aici!”
Așa am făcut. Știți unde am mers? La aeroport. Ura!
Hai să intrăm în panică într-un tub zburător!
Mergeam prin aeroportul internațional din Miami și oripilam lumea, bine?
Știți de ce? Pentru că uitasem cum se merge.
Nu știam cum se trece prin detectorul de metale.
Făceam așa…
„Îmi auziți și bătăile inimii?”
Transpiram, dar îmi era frig.
Întrebam pe toată lumea dacă are să-mi dea o pătură.
„Vreau o pătură.”
Îmi răspundeau: „Ești pe toaletă. Du-te de aici!”
Mi-am pierdut cunoștința într-o stare de meditație.
În zbor. Și m-am trezit speriat.
V-ați trezit vreodată speriați? Mă ridic și fac…
„De ce sunt un om rău?”
Și am făcut ceva în premieră.
O stewardesă trece pe coridor.
Când trece pe lângă mine, o prind de mână.
Cu putere.
De parcă aș vrea să mi-o pună pe sculă.
Ea a rămas fără cuvinte și face…
Eram așa de varză, încât o întreb: „Stai! Știi cumva?
De ce suntem vii?” Ea zice: „Poftim?”
Din fericire, îl aveam cu mine pe prietenul meu, Shaun.
Intervine: „A luat un Zolpidem.”
Zice: „Bine.” Și își continuă drumul pe coridor.
Îngrijorat, îl trezește pe Joey.
Zice: „Joey!” Și Joey zice: „Ce e?”
Zice: „Ce i-ai dat lui Tom?” Joey zice: „I-am dat 200 de miligrame.
Unse cu ulei de canabis.”
Zic: „De ce mi-ai făcut asta?”
Zice: „Acum o să-l vezi pe diavol, japiță!”
Zic: „Cred că îl văd.”
Hai să reluăm! El a luat cinci.
A luat 1.000 de miligrame. N-avea nicio treabă. „Ce faci mâine?”
„Mâine, eu merg la spital. Tu ce faci mâine?”
E un psihopat!
Dacă nu vi s-a mai dat o doză mare fără să știți, aflați că e oribil.
E o experiență înfricoșătoare indusă de panică.
Așa că, acum câteva săptămâni, i-am făcut-o și eu mamei.
Așa am făcut.
Eram la ea în vizită. Stă singură. Știe că le consum seara.
I-am spus că mă ajută să dorm. Și așa e.
Ea le zice „ursuleți gumați”.
Vine la mine și îmi zice: „O să mănânci un ursuleț gumat diseară?”
Îi zic: „Da.” Zice: „Îmi dai și mie unul?”
Îi zic: „Da.”
Îi dau ei unul pentru că unul iau și eu.
Un ursuleț mă prăjește pe mine bine, așa că m-am gândit că pe ea o face varză.
Stau cu ea câteva ore și o întreb: „Cum te simți?”
Zice: „Nu simt nimic.”
Zic: „Serios?” Îmi zice: „Da.”
Zic: „Bine. Nu știu. Du-te să te culci! Ești tare! Nu știu ce să-ți zic.”
A doua seară, vine iar la mine.
„Îmi mai dai un ursuleț gumat astă-seară?”
Zic: „Ai luat unul ieri și n-a avut efect.”
Zice: „Poate că ar trebui să iau doi.”
„Poate că ar trebui.”
Îi dau doi și stăm împreună.
O întreb iar: „Cum te simți?”
Zice: „Nu simt nimic.” Zic: „Serios?”
Zice: „Să mai iau doi?”
Zic: „Las-o mai ușor, Pablo!”
Zice: „Nu crezi?”
Zic: „Ba da. Poftim încă doi!” Îi dau.
Îi înghite și zice: „Mă duc să mă culc.” Zic: „Bine.”
Se duce în camera ei, eu, în camera de oaspeți.
După câteva minute…
primesc o serie de mesaje…
pe care le-am memorat.
Primul spunea așa: „Tommy, bolborosesc.”
B-O-L-B-O-R-O-S-E-S-C.
Îi răspund: „Pare mișto.”
Cine naiba zice: „E tare, bolborosesc.”
„Bolborosim pe aici astă-seară.” Nu știu ce înseamnă.
Îmi răspunde: „Am pulsul 125.
Mă învârt.”
Îi scriu: „Tare!” Credeam că se distrează.
Apoi îmi scrie: „Vino acum! Nu mă simt bine.”
Intru în camera ei și o găsesc pe mama în șezut.
E o poziție alarmantă pentru o femeie în vârstă.
Majoritatea stau întinse sau sprijinite. Ea era în pat așa…
Îi zic: „Te simți bine?” Îmi zice: „Nu.”
O duc pe verandă la aer proaspăt.
Imediat mi-am dat seama că o să iasă cu cântec.
Primul lucru pe care-l zice…
„Buzele mele!
Sunt lipite.”
Zic: „O să-ți aduc niște apă.”
Zice: „De ce îmi e foame?”
Zic: „Și-au făcut efectul.”
Zice: „Câinele era aici. Acum nu mai e.” Zic: „Doamne!”
Încep să râd extrem de tare.
Nu râdeam așa…
Era un râs profund, primitiv…
O priveam pe mama mea de 77 de ani cum se droghează.
Ăla nu era râs, sistemul meu nervos încetase să funcționeze.
O vedeam cum privește sunetele. Făcea așa…
Râdeam atât de tare, încât mă durea esofagul…
Mă uit la ea în timp ce râdeam
și, la un moment dat, văd cum i se contorsionează fața.
Făcea așa…
Se uită la mine.
Zice: „Mâine, râsul tău se va transforma în lacrimi care-mi vor curge pe cadavru.”
Am făcut așa…
„Poftim?”
Zice: „E crima perfectă.
Nu va afla nimeni că ai fost tu.”
Plămânii îmi ieșiseră pe afară de râs.
Îmi curgeau lacrimi pe față.
Era așa de prăjită, încât credea că râsul meu îi confirmă bănuielile.
Începe să mă implore să-i cruț viața.
Zice: „Tommy, te rog!
Nu mă omorî!
Sunt mama ta!”
Am leșinat pe scaun. Am făcut așa…
Mă trezesc și nu știu unde naiba sunt. E dimineață.
Eu și mama intrăm în bucătărie în același timp.
Zic: „Bună, mamă!”
Ea nu zice nimic. Mă gândesc: „Hopa!”
Merge la cafetieră și zice…
„Știu că ai încercat să mă omori.
Foarte inteligent!
Dar sunt încă aici, Tommy.”
Zic: „Nu am încercat să te omor.” Zice: „Ba ai încercat.”
Așa că plec și mă întorc mai târziu.
Zic: „Trebuie să-mi cer scuze. Nu trebuia să-ți dau așa de mult.”
Zice: „Nu-i nimic. Te iert.”
Zic: „Serios? Mulțumesc! Mă simt mai bine.”
Zice: „Îți zic un singur lucru.” Eu îi zic: „Ce?”
Zice: „Mai vreau un ursuleț gumat diseară.”
Zic: „Poftim?”
Acum mănâncă ursuleți în fiecare zi.
Prizează cox, și-a lăsat gazonul mare.
Și-o trage cu vecinii. Se distrează de minune.
Dacă vă întâlniți cu ea, dați-i droguri!
Vă mulțumesc că ați venit! Să aveți o seară grozavă!
DEDICAT LUI THOMAS NADEAU SEGURA, ZIS „ȘMECHERUL”
Subtitrarea: Dan Anescu