Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Я схожий на дурня? - Ні. Чесно, чудовий вигляд.
Просто чудовий.
Це - у вухо, а це - в сумку.
Не підстав мене. Диви, щоб той тип був там.
Буде. Не хвилюйся.
- Це востаннє. Я це роблю лише... - Ти робиш це, щоб урятувати свою дупу.
Ходімо, щурику.
Не називай мене так.
- Замовкни. - Добре.
Він от-от прийде. Обережно.
Він може бути озброєним і небезпечним.
- Ґреґу, чуєш? - Чітко і ясно.
- Це тупа місія. - Лише тобі вона до снаги.
Усім зайняти позиції.
Санто!
Пробачте. Санто!
Так-так.
Я наступний!
Хто цей придурок?
Це Санта!
- У черзі якийсь недоумок, це нормально? - Санто!
- Спокійно. - Так.
Це безглуздя!
- Він нас викриє! - Я розберуся.
- Ідіть. - Дякую, Сюзанно!
- Спокійно. - Санто!
Привіт, Санто. Я Рене.
Моя мама називала мене «Арахіс», щоб я не забував про алергію.
Я такий радий вас бачити!
Ніколи ще не бачив такого Санту!
Він тут.
Ґреґу, ціль перед тобою.
Я його бачу.
Коли проведуть обмін, я подам сигнал, ти долучишся.
Спокійно!
З ким ви говорите? Ви теж чуєте голоси?
Я теж дарую подарунки, знаєте. І для вас приготував один.
Це Тітун!
Привіт!
- Він сором'язливий. - Смердить лайном.
Замовкни!
Дивний чоловік.
Не знаю, чому він репетує.
Обмін здійснюється.
- Повторюю: обмін здійснюється. - Я розберуся.
У нього пістолет!
Санта-месник. Я вам допоможу!
Відчепись, паскудо!
Чудово!
- Гадаєш, це смішно, недоумку? - Так.
Оце так Санта!
ТАК КРУТО
РІЗДВО НА ГОЛОВУ
Чому ви замінили мене на типа з нарковідділу на новій місії?
Я не мав вибору. Ти взяв вихідні на Різдво,
- щоб побачитися з дочкою. - Це мої проблеми.
- Я здійснюю проникнення. - Я тебе наберу.
Пробач, знаю, що пізно.
Нічого не забув?
Вистава твоєї доньки.
Пробач, в останню мить дещо змінилося.
Який ти мерзотник. Ти їй пообіцяв.
Це її валіза. М'які іграшки в сумці, і я поклала
- її книжки з історії... - Я не можу її забрати.
Я потрібен на місії. Пробач.
Я так і знала.
Знаєш що? Я впораюся, але хоча б цього разу скажи їй сам.
Я стомилася робити це щовихідних.
Гаразд.
Що ти дивишся?
Різдвяний фільм.
Скотті!
Так?
Хіба я не просив тихіше?
Гаразд, родинна нарада. Перший поверх, негайно.
Зрозумів. Зараз буду.
- Мамо, можна погуляти з друзями? - Ні.
Завтра в тебе тренування.
Професійним фігуристкам треба багато працювати.
Але я хочу бути модельєркою!
Це не професія.
Лише тому, що ти не стала профі, а вийшла за невдаху,
- ти не можеш мною керувати. - Він твій батько!
Мій дім - мої правила.
Та скоро в нас не буде дому.
Меґан, я мушу...
Ні, чекай...
- Мені треба... - Мамо...
- Отже... - Просто...
З тобою неможливо розмовляти.
Я доведу тобі, що маю талант.
Меґан...
Еллен.
- Сімейна нарада? - Так.
Який недоумок.
Не чіпляйся. Він чудовий батько.
Пам'ятаєш, ти мала бути зі мною на свята?
Не хвилюйся, я чула.
Усе гаразд.
- Я прийду на Різдво, присягаюся. - Ти завжди це кажеш. І не приходиш.
Цього разу все інакше. Я даю слово.
Ну ж бо.
Нумо, ще раз.
- Час спати, кицю. Пізно. - Ще не закінчився.
Ходімо, ти його знаєш напам'ять.
- Люблю тебе, кицю. - Бувай.
Тримай.
- Що це? - Її лист Санті.
Чого вона хоче?
Щоб її батько був таким, як тато в кіно.
Як той недоумок із вусами?
Як вона це сприйняла?
Добре. Вона дорослішає. Розуміє. Вона вже не мала дитина.
Ґреґу, не змушуй її дорослішати так швидко.
Вона лише хоче, щоб ти знайшов для неї час.
Це дурниця, та скоро ти благатимеш її про зустріч.
- Відповіси? - Так.
Алло?
Операція завтра.
Послухай, завтра вранці інформатор забере тебе з готелю.
Кімната 24. Сьогодні спи там.
Ти кухар.
Новачок, який готує для них наркоту.
Коли наркота потрапить до боса, Люка дасть сигнал, і ми вступимо.
Зрозуміло.
- Не спаскудь усе. - Це так весело!
Слалом праворуч, а потім - ліворуч!
Не розплющуйте очі!
- Очі заплющені? - Так.
Я знаю, ви всі засмучені, бо мусите покинути цей будинок,
та в нас із мамою серйозні фінансові негаразди,
і я не можу знайти 50 000 доларів, щоб його лишити.
Але ваш тато пообіцяв вам чудовий дім.
А тато дотримується обіцянок.
Розплющте очі.
То що?
Рішаре, ми не можемо жити, як цигани.
Цигани?
Може, попросимо дідуся? Він багатій.
Ні, Меґан, ти знаєш, ми не розмовляємо.
А що робитиме Санта Клаус? Димаря немає.
Санта Клаус завжди знайде шлях.
Витяжна труба чи дірка в кузові.
Вечірній випуск!
Привіт, Меґан! Класна куртка!
Тихого вечора.
Навіть безхатченки не жили б там.
РІЗДВЯНИЙ ЧЕМПІОНАТ З ФІГУРНОГО КАТАННЯ 24 ГРУДНЯ
- Еллен... - Стійте, гляньте!
Зазирни всередину.
«Великі різдвяні змагання з парного фігурного катання.
Переможець забере додому гігантську суму -
аж 50 000 доларів!»
Саме стільки потрібно, щоб урятувати дім!
Думаю, Еллен та Рішар Сілестон знову вдягнуть свої ковзани!
Тепер ти знаєш, чому Різдво - моє улюблене свято.
Диво трапляється завжди.
Який довбень організовує змагання з таким велетенським призом?
Власники останнього будинку, який мені потрібен, - колишні чемпіони країни.
Якщо вони врятують будинок, мій проєкт нерухомості прогорить.
ПРОДАНО
Готельно-відпочинковий комплекс мають будувати з 25 грудня...
ГОЛЬФ-КУРОРТ ШАРМ-СІТІ ВІДКРИТТЯ
...і мені ніхто не стане на заваді.
Берку! Навідайся до тієї сімейки.
Зроби так, щоб вони не брали участь у змаганні.
Я не можу ризикувати з Сілестонами.
Рішар Сілестон?
Я його знаю. Колись цькував у школі.
Щасливчик Берк відпрацює ваші гроші сповна.
УВАГА СВІЖА ФАРБА
Пані.
Бачиш, Меґан?
Не так і важко, еге ж?
Ні!
Треба багато тренуватися,
щоб стати чемпіонкою, як твоя красуня-мати.
- Я хочу бути модельєркою. - Чудово! Поговоримо про це завтра.
Ну ж бо.
Це дуже мило.
Дякую, що опрацьовуєте мою реєстрацію.
Отже, нас звати Еллен і Рішар Сілестон.
С-І-Л-Е...
Саме так, Стон.
У кінці Стон? Як заклад?
Так, як заклад.
Мені сподобалися ваші торти!
Дуже радий це чути. Я вкладаю в це душу.
Я приготував торт із великою любов'ю,
і цей торт...
Алло?
- Сілестоне. - Так, це моє прізвище.
- Раптом вас стало краще чути. - Сілестоне, за тобою.
Я не розумію. За мною...
Неймовірно!
Мій старий друг Берк Каннінґем Молодший!
- Радий тебе бачити! - Невже?
- Чим займаєшся, старий негіднику? - Я бандит.
- Послухай, Рішаре. - Це чудово.
Чорт, якщо змагатимешся,
з тобою станеться нещастя.
Люб'язно з твого боку так непокоїтися,
- але зі мною все добре. - От недоумок.
Рішаре, якщо змагатимешся,
я навідаюся до твоєї сім'ї.
Як люб'язно!
Еллен буде рада познайомитися.
- Діти... - Я тобі погрожую, довбню.
Якщо змагатимешся, я прийду по тебе
- і твою сім'ю, ясно? - Ти зараз дуже близько.
Пам'ятаєш, бували дні,
- коли я бив, і було боляче. - Було таке.
Зараз ще гірше.
Швидкий, як і завжди.
Якщо ти й досі не розумієш...
- Класний прес! - Ні, зачекай...
Пістолет!
Навіщо?
Ти справді бандит!
Ну ж бо, за старі добрі часи.
І не намагайся зрозуміти...
О боже!
О ні!
Не намагайся зрозуміти, а роби, що кажу.
- Гаразд. - Тримайся подалі від ковзанки.
Як ти?
- Не дай дружині переконати себе. - Берку!
Не дивись туди!
Якщо комусь розповіси про нашу розмову,
ти покійник...
- Ось так. - Зачекай!
- Так. - Ти покійник!
Врубався?
Врубався, капітане.
Можете викликати швидку?
- Телефон он там. - Але я перерізав провід.
Ото я вляпався.
Як я скажу Еллен?
Треба швидко знайти рішення.
Беріть речі, діти. Ходімо додому.
- Гаразд. - Добре.
Еллен...
Рішаре!
- Що з тобою сталося? - Якби ж ти знала, люба.
Ми не зможемо змагатися.
- Ти про що? - На вході була яма.
Я оступився...
і вивихнув коліно.
- Доля проти нас. - Що ж нам робити?
Пробачте, що заважаю.
- Так, ти заважаєш. - Армандо.
Еллен.
Це мене не стосується,
та я чув, як ви говорили про будинок.
- Мені боляче це чути. - Дякую, та це особисте.
А оскільки Рішар каліка...
- Я не каліка! - Ми можемо змагатися разом,
як пара, ти і я.
Із твоїм талантом
і моєю...
Ну, я не хочу вихвалятися,
але моєю грацією.
Схоже, ти таки вихваляєшся.
Рішаре, що скажеш, із нас вийде гарна пара?
- Бачиш? Рішар погоджується. - Я похитав головою. Це означає ні.
Але призові гроші...
Приз твій. Гроші для будинку.
Еллен, я не тисну на тебе.
- Ти мусиш ухвалити. - «Коли?»
Що «коли»? Коли змагання?
Воно 24 грудня. Листівки на кожному кроці.
Він не вміє читати?
Пробач, жартую.
- Ти це зробиш заради нас? - Ні!
Він не має це робити! Годі! Агов?
Еллен!
Цей чикано любить помацати.
Він шпекне твою дружину.
Пробач...
- Можемо почати тренуватися завтра. - Звісно, їх поцупили, кицю.
Вони були просто там!
Скажімо, дві години вранці...
І дві години пообіді.
У нас однакова ідея!
Де той паскуда, який украв милиці моєї доньки?
Я зламаю йому ноги. Де він?
Прошу, не бери участь у змаганнях з Армандо.
САНТА КЛАУС
МАМА - Я - РІШАР
Ти ревнуєш?
- Це щось нове. - Ревную? Маячня!
Це неважливо, але...
Він хоче допомогти, і це дуже шляхетно, та ми не братимемо участі!
Ми в небезпеці. Прошу.
Поясни-но. Спершу ти збрехав про травму,
тепер не хочеш, щоб я змагалася з Армандо. Це нісенітниця!
- Існує небезпека... - Годі вже!
Скажи, що відбувається,
або можеш учитися ворожити й красти мідь,
а ще живи у своєму циганському трейлері сам.
- Я візьму участь у змаганнях. - Ні, Еллен.
З тобою чи без тебе.
Не можна... змагатися, ми можемо померти, це ж просто, я...
«Я не розмовляю з брехунами».
ВЕСЕЛОГО РІЗДВА
О ні!
Що це за пика?
Привіт, Ґреґорі.
- Ви хто? - Сам не бачиш?
Годі жартувати!
- Що це? - Це моя робота.
- Ідеться не лише про димарі. - Що, в біса, я тут роблю?
- Лист твоєї доньки... - Не згадуй її, старий пияку.
Врятуй цю сім'ю, і повернешся у свій світ.
До біса цю сім'ю.
Тібулене! Я з клієнтом!
- Є одна проблема. - Що ще?
- Маленька помилка в заклятті. - Як це?
Перепрошую.
То куди ти відрядив іншого?
Ну...
- І це маленька помилка? - Я не хотів турбувати вас.
Перепрошую, Чіпе й Дейле, не скажете, що відбувається?
Я от-от поверну тебе у відділ пошти.
- Ні! - Так.
Що, в біса, відбувається?
Усе гаразд.
Ну, нам з Тібуленом час іти.
Невеличка порада - роби все хутчіш.
Агов, цигани, я ще з вами не закінчив!
О ні, дім чувака з вусами.
Трясця, це жахіття.
Скотті. Скотті, раз, два.
Скотті...
Скотті, ти чуєш?
Скотті...
Один! Раз, два!
Скотті, ти мене чуєш?
Скотті, один, два, Скотті!
- Скотті... - Алло?
Скотті! Скотті, слухай!
Це божевілля! Я не знаю, де я.
- Скажи мамі, прошу. - Ви хто?
Що? Де Скотті? Я Рішар Сілестон.
Що ви зробили з моїм сином?
Послухайте, якщо скривдите хоч когось із моєї сім'ї...
- Я знаю крутих хлопців... - Мені начхати на вашу сім'ю!
- Що? - Де ви?
Тобто де я?
Просто заспокоймося всі. Я не знаю, де я.
Я наче в...
- старому готелі. А ви? - Я ставлю запитання.
Ні, я ставлю запитання.
- Гаразд, ставте перше запитання. - Гляньте на себе в дзеркало.
- Який у вас вигляд? - Гаразд, та спершу скажіть, хто ви.
Поясню пізніше. Немає часу.
Гаразд. Дзеркало...
- Ні-ні... - Ну?
Я схожий на ув'язненого!
- Ні! На волоцюгу. - Це я, дурню.
Ми помінялися тілами.
Пробачте. На вас не надто приємно дивитися.
Вибачте,
я не розумію. Поясните все від початку?
Спробую, але мені це теж здається божевіллям.
Я бачив Санта Клауса. Він поміняв наші світи.
Пробачте, але навіщо Санта Клаусу накладати лихе закляття
на вас,
- якогось бідного безхатченка? - Я не безхатченко!
А ви живете в огидному трейлері!
Не кажіть такого про мій дім!
Я міг піти сам. Не треба тобі тут бути.
Треба. Припини вже.
- Ви плачете, Рішаре? - Ні, бо це не насправді.
- Я вимикаю. - Рішаре...
Це все неправда, це все сон.
Погляньте на цю сумну ялинку.
Але зазвичай у сні все таке туманне.
Знаю, я перевірю, порізавшись.
- Рішаре? - Я порізався.
Це реальність. Повторюю,
це реальність, хто б ви не були.
Це справді відбувається.
- Який номер? - Двадцять чотири.
Що ти робиш?
Чому ти пітнієш?
Я не пітнію. Просто тепло вдягнувся.
Хтось за дверима.
- Чорт. - Чому?
- Гляньте, хто там. - Я не хочу.
Рішаре, зберіться і гляньте, хто там.
Я іду до вічка. Я біля вічка.
Їх двоє. Дуже м'язисті.
Один із них має біле витке волосся, відсутній погляд,
- він дебелий і, схоже, тупий? - Ну,
це трохи нечемно, але так.
- Рішаре, слухайте. - Так.
- Хочете повернутися? - Так.
Безперечно.
- Сховайтеся, і щоб ні звуку. - Кінець зв'язку.
- Чому він не відчиняє? - Певно, пішов на закупи.
Не знаю.
Щось не так?
Де він?
- Не тут. - Думаєш, я тобі повірю?
Його тут немає. Ходімо.
Я подзвоню Лейлі.
Що? Прошу, не дзвони їй.
Ви мене знайшли!
Ґреґ тут.
Будьте готові до дій, щойно Люка дасть сигнал.
Нам потрібна як Лейла, так і наркотики, тож не поспішайте.
Зрозуміло.
- Як справи? - Добре, а у вас?
Правда, він схожий на Мохаммеда Салаха?
- Божевілля. - Гляньте на нього.
Невеличка перешкода.
Зачекайте.
Я допоможу вам розвернутися.
Це Еді, відійдіть!
Нічогенька у вас охорона.
Так?
- Ходімо. - Гаразд.
- Що ж, ми приїхали. Добре. - Привіт.
- Салют. - Добрий вечір. О, зараз день.
Веселих свят.
Гарного тренування.
Хто цей чувак?
- Що? - Що він верзе?
Не знаю.
Певно, це все наркота, яку він готує.
Вибачте.
Можете сказати, куди ми йдемо?
Гаразд, отже, це сюрприз.
Тут гарно.
Чудово. Отже, це Г-подібна нерухомість, і ця частина веде...
- Тут нічого. Це все. - Гаразд, почнімо.
Лейла хоче, щоб усе було готово за дві години. Готуй.
Лейла, кажете?
Лайла? Лейлей?
А, Лейла! Так!
Ви неправильно вимовляли. Звідки ви?
Це неважливо, пробачте.
То що Лейла хоче, щоб я приготував?
Ти про що...
Твій... Твій спецасортимент.
Тому ми тебе привезли, знаєш...
Ми все облаштували, щоб ти...
Так...
Авжеж. Звісно.
Він має рацію. Я приготую свій спецасортимент.
Мій спецасортимент готується з того, що у вас тут є,
і я вам щиро вдячний.
Отже, тут є все. Шоколад, ідеально.
Потужна штука. Що... Це старий шоколад.
Я його не використовуватиму.
А ще тут є трохи... грудкового шоколаду?
- Ти вже закінчив інвентаризацію? - Закінчив. Почнімо.
Починаймо! Треба лише руки помити.
- Ванна тут. - Дякую. Я порізався.
Дуже болить! Гаразд.
Пробачте. Я пройду.
Ти в ньому впевнений?
- Алло? Ви мене чуєте? - Алло.
- Так, алло. - Де ви?
- Я в них. - Нащо ви пішли з ними?
Я не...
Ви здуріли? Я сховався. Мене знайшли.
Привезли сюди, де б це не було, і попросили готувати.
- Ви шеф-кухар? - Тягніть час.
Готуйте що завгодно. Не привертайте уваги, не патякайте.
- Я маю бути там. - Добре.
- Як мені допомогти вашій сім'ї? - Змагання.
Не дайте Еллен й Армандо разом кататися.
- Питання життя і смерті. - Армандо, який шпекне вашу дружину?
Перепрошую?
- Де його знайти? - На ковзанці.
Прошу, пообіцяйте, що підете туди.
- Так. - Даєте слово?
Даю слово.
Ні, ви кажете це несерйозно.
Прошу.
- Даю слово. - Однаково нещиро звучить.
- Старанніше. - Замовкніть!
Самі замовкніть!
- Хутчіш! - Усе готово.
Невеличкий поріз, нічого серйозного.
Панове, якщо ви хочете мій спецасортимент, ви його отримаєте.
У нас уже є борошно чудової якості, судячи з вигляду.
Шоколад так собі.
Та для найкращих імбирних пряників у Коннектикуті треба більше.
Що?
Треба більше інгредієнтів, не знаю.
Де у вас кухонне начиння?
- Я справді думаю, це наркотики... - Годі цього!
Що це?
- Так. Перепрошую. - Чого тобі треба?
- Багато чого. - Склади список.
- Так. - Дай його Люці. Ясно?
- Ясно. - Я повернуся за дві години.
Дуже добре.
- Думаєш, я йому подобаюся? - Чого ти добиваєшся?
Через твої дурниці нас викриють.
Ми працюємо разом?
Ні. Гаразд, отже...
У мене є робота. У нас багато роботи.
Уперед!
Три, чотири, квадрат фламенко, п'ять, шість, згин зап'ясток.
Чудово. Дуже по-іспанськи.
Тепер рухай стегнами.
- Ну ж бо. - Армандо!
- Твої руки мають бути вище. - Вибач.
Рухай стегнами, як хочеш урятувати будинок.
- Нижче. - Пробач.
Одні партнерки кажуть так, інші - ні, інші - можливо.
- Одного разу я подумав, що ні - це так. - Пепіто, облиш.
Рішаре?
Хто б здогадався? Він одужав.
Не змушуй мене туди виходити.
Що таке, Рішаре? Хочеш мене спровокувати?
Ти мене провокуєш?
Що з тобою?
Ходи-но, якщо ти чоловік!
Я тобі дупу надеру, Зорро.
Ні, Рішаре, просто забудь!
Він упав, мов камінь.
- Не вміє ходити? - Армандо, я тебе таким ще не бачила.
- Я лише жартую. - Усе гаразд?
Рішаре, ти не знаєш, із ким маєш справу.
Я займався іспанським кікбоксингом!
Ти розмовляєш з Армандо Коста Ночес де ля Трейґо!
Отже...
Не знатимеш, звідки прилетить. Може, звідси? Чи звідси?
З якої прилетить?
Ну ж бо!
Твій вибір. Права чи ліва?
Він цього не очікував! Агов, це...
Облиш, блазню,
доки я справді не розсердився.
Не слід було цього робити!
Ти принизив мене, мов циркову тварину.
Як Пепіно, маленьку циркову мавпочку з Сантьяго-де-Чилі.
Її хазяїн примушував її ходити
по гарячому вугіллю, обпікаючи маленькі подушечки на лапках.
Але я,
я не Пепіно. Ні-ні!
Я не Пепіно! Не слід було цього робити!
Рішаре!
Еллен, я не думав, що вдамся до насильства перед жінкою,
але зараз...
настав час битися!
Я ледь торкнувся. У тебе пластмасовий ніс?
Не чіпай мене!
- Твій чоловік хворий! Він хворий! - Пробач.
Я не братиму участь у змаганнях із тобою.
Не чіпай мене! Ти цього не варта.
Ні, Армандо Міґелю.
Галасує через дрібниці, наче я йому в горіхи зацідив.
Усе. Жодних змагань для мене.
Що ти накоїв?
Трохи побив його.
Може, перестарався. Пробач.
Я думала, ти врятуєш будинок, але ти все зруйнував.
Я не хочу тебе бачити, Рішаре.
Це все починає мене діставати.
Гаразд, ну...
Що тепер?
- Усе приніс? - Майже.
- Не знайшов мускатного горіха. Є кориця. - Це не одне й те ж!
- Це зовсім різні спеції! - Колір однаковий.
Річ в ароматі, а не в кольорі!
Я приніс усе інше - яйця,
- цукор, борошно... - Хоч щось.
Я приніс, але не знаю навіщо.
Для кого це?
Це?
- Ось так. - Як справи?
Добре.
- Усе гаразд? - Усе добре, так.
Чудово.
- Упевнений? - Так!
Я задоволений собою, а це буває рідко.
Гаряче. Буде готово за 15 хвилин.
Розслабся! Так.
Спекотно! Як ти?
- Поцілуй мене. - Ні.
Поцілуй! Усе добре.
Думаю, вона буде рада. Ми побачимо Лейлей, так?
Гаразд.
Добрий вечір!
Як справи, люди?
Вітаю, панове.
Це птах, який повторює слова.
- Папуга. - Саме так.
Треба думати, що кажеш поруч із ним,
бо як він почує таємницю, то розповість дружині.
Скажи: «Папуга».
Папуга!
Вітаю.
- Це Лейла. - Зрозуміло.
Спершу дозвольте
привітатися, Лейлей. Радий знайомству.
- Іди вже. - Отже...
Ну, це для вас.
Було нелегко.
Сподіваюся, вам сподобається. Ви могли б...
Ви могли б трохи...
Ні, усе гаразд.
Обережно! Було б дуже шкода!
Ось, прошу.
Не хвилюйтеся, я сам.
Я зробив, що міг. Презентація не ідеальна,
але їсти можна, Лейлей.
Гаразд, отже...
Прошу.
Що це за лайно?
Перепрошую?
Зачекайте, мені було важко це зробити,
- ви хоч спробуйте, перш ніж судити. - Хто хоче спробувати?
- Брагіме. - Так.
Дякую, пане.
- Почнімо куштувати. - Це наркота.
Я обрав тему «Сімейна прогулянка після школи».
Тут у нас є тато,
він більший за маму.
Я не стверджую, що тати завжди більші.
Тобто...
Зазвичай вони більші,
але чоловік може бути меншим. Я не знаю її чоловіка.
Хай там як, так теж годиться.
Я зробив дитину такого ж розміру, як мама,
бо хотів, що печивко було однакового розміру.
Не хочу, щоб той, кому дістанеться печиво-дитина,
скаржився, що отримав маленьке.
Тож це підліток,
чиї батьки забирають його після школи.
Підлітку соромно.
Не всі діти люблять, коли їх забирають батьки.
Вони забирають його на подорож вихідного дня.
НЮХАЧ Уперед!
Гаразд, люди, вирушайте.
Бо ця сім'я багата,
як ви бачите, я додав трохи прикрас.
У мами багато прикрас, бо жінки люблять...
Ви самі в намисті, тож це все в тему.
- І... - Куштуй, Брагіме, хай тобі грець!
Я скуштую сина.
Перш за все, гарна презентація. Виконано вміло.
- Але незрозуміло, куди він дивиться. - Що?
Він посередині, тож дивиться і на маму, і на тата.
Отже, мама ліворуч, а тато над ним?
Ні, тато вищий, тому він дивиться вгору.
Якщо ви не проти зауваження, я б використав мускат, а не корицю.
Божевілля! Я мав його
- в списку, тож... - Але його не було.
Авжеж. Молодець!
Хрустке.
- Відчуваєте смак помадки? - Так.
Тому що я сказав, чи справді відчуваєте?
- Ні, я відчув. - Звісно. Це нелегко.
Усе гаразд?
- Це чудово! - Невже?
Я ніколи не помиляюся.
Так! Зі мною теж так було!
- Ну ж бо! - Еді.
- Спокійно. - Усі скуштуйте!
Поліція! На підлогу!
Агов, гляньте, ельфи!
- Поліція! На землю! - Руки!
- На землю! - Руки!
- Ми просто танцювали! - Не рухатися!
- Що ми накоїли? - Альфо, шукати.
Альфо, шукати!
Ми нічого не знайшли.
Як це можливо?
Не знаю.
Гаразд, вибачте, що потурбували. Хибний виклик.
Панове, ходімо.
Гарного дня!
Марку, не знаю, що він замислив, та будьмо готові повернутися.
Лейло, чорт, я ж казав не працювати з незнайомцями.
- Вона не Лейлей? - Замовкни.
- Гаразд. - Люко.
- Визнай, ти щур. - Пусти мене.
Пусти. Якби він був копом, він би все приховав?
Наркота в печиві. Пес нічого не знайшов.
- Я не винен. - Він має рацію.
- Що? - Плоскогубці.
- Ні. Зачекай, Лейло. - Ти мене зневажив, Еді.
Ти знаєш правила.
Не можеш зробити виняток?
Щоб зрозуміти раз і назавжди -
ви Лай Лай чи Лейлей?
А ти щось.
Дякую. Мені приємно.
Чому пси не зачепили печиво?
Ну, цього я навчився в Едді.
- Еді? - Ні, не в Еді.
Не у вашого Еді, в іншого Едді.
То був золотистий ретривер.
Він їв усе, що бачив.
Я ніколи такого не бачив.
Хороший хлопчик, але їв усе.
Ніколи не вгадаєте його прізвисько.
Знаєте, як ми його назвали? Ну-бо, вгадайте!
Жадібний Едді!
Тому я додав репелент,
їстівну добавку.
Поклав у собаче печиво.
Тоді він став втрачати вагу, бо перестав їсти...
а потім він здох.
Його не стало за тиждень.
Беремо тебе в команду.
- Добре. - Ласкаво просимо.
Дякую.
Пробачте!
Поцілунок?
Пробачте, я думав, так треба...
Пробачте.
Усміхнися, Еді.
А тепер поцілуй мене.
Отже, усе готово.
Вашому другу, схоже, непереливки.
Що? Поліція нічого не знайшла?
Чого саме? Ми спекли печиво.
- Ви знущаєтеся. - Я їм дуже сподобався.
Розмістили велике замовлення. Могли б подякувати.
Це жахіття.
Як у вас справи?
Усе вирішено. Бернардо не змагатиметься.
- Чудово! - Це не все.
Ваша дружина...
- Вона хоче піти від вас. - Неможливо.
- Так. - Ні.
- Присягаюся, так і є. - Чому?
Щось казала про будинок.
Рішаре?
Рішаре, ви плачете?
Просто надто багато всього для одного дня.
Врятуйте будинок.
Прошу.
Що мені робити? Я не братиму участь у тупих змаганнях.
Це правильно, не беріть участь.
Фігурне катання - безжальна річ.
Не чули про Тоню Гардінг?
- Начхати! Скажіть, що мені робити! - Ідіть до Жоржа,
батька Еллен. Вона його ненавидить.
Благайте дати вам гроші. Еллен не має знати.
Інакше точно кине мене.
Якщо він погодиться, ви врятуєте мою сім'ю.
Це все, що я маю зробити?
Це буде нелегко. Він не в захваті від мене.
Не дивно.
Річ ось у чому.
Жорж був нашим тренером з фігурного катання.
Коли він дізнався, що ми одружуємося, ми посварилися.
Він сувора людина.
Годі з мене танцювальних історій!
- Так, пробачте. - Де його знайти?
Легко. Коли вийдете з будинку...
О так, старий багатій.
Жорже?
Рішаре Сілестоне.
Якщо ти прийшов сюди, то, певно, втрапив у паскудну халепу.
Ви й гадки не маєте.
- Що це? - Мабуть, вовк.
Я встановив пастки, щоб захистити худобу.
- Заходь. - Великий будинок для малого чоловіка.
- Іди до біса. - Непоганий початок.
Якби мені сказали, що Рішар Сілестон питиме зі мною віскі...
Дивись під ноги. Ця стара халупа розвалюється на друзки.
Куди ти йдеш?
Чоловічі розмови завжди ведуться біля вогню.
Сідай.
- Чого ти хочеш? - Грошей, щоб урятувати будинок.
Так і знав.
За двадцять років жодного дзвінка,
а зараз благаєш жменю доларів.
Я казав доньці, що не на того коня вона ставить.
Якби ти пасся на моїй землі, пристрелив би тебе.
Гаразд, годі. Так чи ні?
У тебе немає честі. Навіть не хочеш боротися за свою сім'ю.
Ти радше прийдеш сюди й плазуватимеш, ніж заробиш гроші сам.
- Тобто? - Я знаю про змагання.
- Чому не береш участі? - Я не катаюся на ковзанах. Це дурня.
Боягуз.
Стерв'ятник.
Невдаха.
- Засранець. - Ви вже мене бісите.
Дайте мені гроші, і я піду звідси.
Ну ж бо, удар мене!
Ні копійки не дам!
- Трясця! - Радше помру, ніж дам хоч щось!
Якщо хочеш повернути будинок, є лише одне рішення.
Повертайся на ковзани. Я допоможу.
- Я не можу навчитися кататися за два дні. - Безглуздя. Цього не забувають.
Це дурна ідея.
Що це за шум?
- Сілестоне, ти покійник. - Ви хто?
- Що ви тут робите? - Замовкни, карлику.
Тупі пастки! Ти за це заплатиш. Тут навіть вовків немає!
Сілестоне, я казав тобі не ставати на ковзани.
Геть з мого дому! Негайно!
Ти підеш першим, у коробці.
Я навчу тебе ірландського танцю,
що називається аргентинським танго.
Пане, не подасте мені мій пістолет?
- Я зараз утрачу терпець. - Хіба що ногу втратиш.
Знаю, я прийшов погрожувати,
та чи не могли б ви покласти лід...
мені на туфлю...
і не брати участь у змаганнях?
А ще не могли б ви викликати мені...
швидку допомогу?
Ви певні, що двох днів вистачить?
Так.
Гаразд, зробімо це.
- На що витріщився? - Ні на що.
Ходімо.
Готуватимеш тут. Начиння дамо.
Навчиш хлопців.
У тебе 24 години.
Гаразд.
Отже, навчання і виробництво.
- Скільки одиниць? - П'ятнадцять тисяч.
- Що... П'ятнадцять тисяч? - Тобі щось потрібно?
Час! Потрібен хоча б ще один день
лише для навчання.
- У тебе 24 години. - Гаразд, 24 години, годиться.
До зустрічі.
Дайте йому все, що він хоче.
- Найкращі можливі умови. - Гаразд.
Тобі щось треба?
Щось треба тобі?
- Можна бути повністю щирим? - Звісно.
Мою сім'ю.
- Особливо під час свят. - Це нормально.
Дякую, бо мені здається, що ніхто насправді не розуміє.
- Діти? - Так.
Розумію. Люблю водити їх на ярмарок.
- Я люблю ковзанку. - Карнавальні ігри, атракціони.
Нам більше ігри до душі. Вони бояться атракціонів.
- Не всі діти бояться. - Справді? Твої старші...
- Скільки в тебе? - Чого скільки?
- Дітей. - О, немає.
Що?
- Ти водиш племінників і племінниць? - Ні, діти вже там.
- Але ти сказав, що ведеш їх... - На ярмарок.
- Тому ведеш звідкись. - З ковзанки.
Отакої! Гаразд...
- Чудова розмова. - Так, дякую. Навзаєм.
- Ти не йдеш? - Ні, а що?
Мої діти...
Так, діти.
- Так, мої діти. - Це нормально.
Я веду їх на ярмарок. Одні бояться, інші - ні.
- Так. - Інколи й на ковзанку.
Авжеж.
Котра година?
Отакої! Гаразд...
- Чудова розмова. - Звісно.
Пізніше зв'яжемося з інвесторами з Азії та Нью-Мексико.
ЗИМОВІ ОЛІМПІЙСЬКІ ІГРИ
Зустрінемося на нічній грі в гольф, Едуарде. Я не маю зараз часу.
Крихітко.
Пробач, робочі питання. У тебе таких ніколи не буде.
Вочевидь хтось прийшов.
Заходьте.
Господи, Берку, що ти робиш на цьому скейтборді?
Пане Гарнопуцьку,
я зробив усе, що міг, але в мене жахливі новини.
Сілестон візьме участь у змаганнях.
Як таке можливо? Ти мав переконати його не робити цього!
- Це він із тобою таке зробив? - Сілестон? Ні.
Вибоїна. Швидка була змушена звернути.
Вона перекинулася в канаву, а я за інерцією покотився вниз схилом.
Там були лисиці, які прийняли мене за сміття...
- Вони хотіли мене з'їсти. - Досить.
Якщо я правильно розумію, то знову мушу зробити все сам.
Самостійно.
Ну, може, мені трохи допоможуть.
Оксано, час тобі долучитися до танцю.
Я не танцювати. Я ковзати.
Якби ж ти знала, наскільки маєш рацію.
Це гірше, ніж я думав.
Гаразд, почнімо з нуля.
Ти набрав вагу, мов корова перед забоєм.
Ти колись був посереднім, а зараз жахливий.
Недивно. Надалі
ми їстимемо, спатимемо, гидитимемо на ковзанах.
Ти робитимеш те, чого ще не робив.
- Стань на коліна й заплющ очі. - Перепрошую?
Ти про що, ковбою?
- Я цього не робитиму. Ніколи. - Тоді все.
Добре, годі психувати.
- Агов! - Нумо, берімося до роботи.
Зачекай, чому я не можу цього зняти?
Агов, карлику, що...
Я робив таке з тваринами, коли вони тікали.
Хороший хлопчик!
Ну ж бо, берімося до роботи.
- У нас мало часу. - Ти паскуда.
Отже, срібні, потім золоті, так?
Такий порядок.
- Це крутяцько. - Чому ти чіпляєш зірку?
- Відійди. Це звичайна зірка. - Що ти сказав?
Ні-ні! Шоколад до шоколаду.
- У що ти граєш? - Що?
Різдвяні светри, подарунки?
Вибач, що я хочу готувати різдвяне печиво в приємній атмосфері!
Тільки не цей вираз обличчя. Розслабся.
Твій внутрішній світ створює...
- Дивись за собою! - Відійди!
Ні-ні! Відпусти його!
Відпусти його!
Саме так. Не на моїй кухні.
- Це він почав. - Байдуже, хто почав.
Аделаїдо!
- Я Абдулай. - А я як сказав?
Аделаїда.
З «ї»? Байдуже.
- Ну-бо! Штраф за лайку! - Ні!
- Штраф за лайку. - Я сказав «матері».
- Я не сказав «матір твою». - Вгамуйся!
Ми розрубаємо мотузок агресії! Розрубаємо!
Усе, розрубали.
- Аміті, ти теж. - Я Аміду.
Як знаєш. Ну ж бо.
Гаразд!
Панове, у нас 24 години. Готуйте!
Ну ж бо, ледащо!
Ти навіть не намагаєшся!
Ну ж бо, хутчіш, віслюче!
Неймовірно.
Рухайся! Хутко!
Чорт!
- Що таке, брате? - Усе гаразд.
Насправді не гаразд.
- Я не в настрої веселитися. - Чому?
Моя дружина йде від мене.
Пробач, я не знав.
Якби ж мої рідні могли бачити, чого я з вами досягнув,
вони б пишалися.
Не певен, що це допоможе. Залиши це при собі.
- Так. - Ні.
Ти теж маєш собою пишатися.
- Ти дуже талановитий. - Дякую.
- Не зупиняйся, коли це закінчиться. - Справді?
- Авжеж. - Мені це подобається.
- Це твоє покликання. - Дякую.
Ти вже робив це раніше, еге ж?
Я працював у «Золотому Бріоші».
Я завжди помічаю, якщо людина працювала у вишуканому місці.
- Це радше кафе з бутербродами. - Елітне.
- Дороге. Чотири євро за бутерброд. - Так.
Що ж, не зупиняйся.
Глянь туди.
Що?
Це для тебе, щоб подякувати.
Мені сподобався цей досвід...
куховарства.
- Це було дещо більше. - Для мене теж.
Це символ нашої дружби.
Неймовірно!
Як ти здогадався? Неймовірно!
Дорожня сумка!
- Що? - Прекрасно!
Ідеальна для збирання грибів восени.
- Ага, грибочків. - Так.
- Дякую. - Помацай.
- Це не шкіра. - Твоя правда, не шкіра.
Це штучна шкіра!
Не вірю.
- Стопудово! - Неймовірно.
- Так сказав продавець. - Певно, купу грошей коштувала.
Пробач.
Дякую...
- Та вже відсмокчіть одне одному! - Що за безглуздя!
- Штраф за лайку! - Я не лаявся!
- Замовкни! Він сказав «штраф». - Обидва!
- Я? - Штраф.
Годі вже!
«Відсмокчіть одне одному...»
- Ні! - Ні! Так, ні!
- Ні! - Я теж казав ні!
- Ніколи. - Я сказав ні.
- Ні. - Авжеж.
Що тут відбувається?
Що це, цирк?
Нумо, повертайтеся до роботи.
Еді.
Зачекай-но.
Я хотіла подякувати всім за важку працю.
Особливо тобі.
Мені?
Ну, дякую...
Певен, ви дуже рідко роздаєте компліменти.
Ми почали тестувати продукт.
Результати перевищили очікування.
Це... Так! Це все команда.
Мушу подякувати їм. Аміті, Аделаїдо, Г'юстоне...
- Я Юсуф. - Що кажеш?
- Юсуф. - Г'юстоне.
Усі! Ми всі працювали разом.
Ти створив найадиктивніший наркотик, який я бачила.
Що?
Поліція! На підлогу!
Що саме? Ми спекли печиво.
Вашому другу непереливки.
Ми... Ми ж не продаємо наркотики, еге ж?
Ти просто геній.
Діти в захваті від того, що ти створив.
Ні. Тільки не діти, прошу. Не в переддень Різдва.
Я не люблю Різдво.
Лейло...
Так. Звісно.
Юсуфе.
Рудий.
Великий Светре.
Перчику Чилі.
Маленькі Шкарпетки?
Що це таке?
Афро.
Ви були мені, наче сім'я.
Як мої діти.
Як ви могли так зі мною вчинити? Я відчуваю...
О ні!
Мені треба на повітря.
Хай іде. Йому треба подихати. Дружина його кидає.
Сучий сину. Ти мене чуєш?
Ти використав мене, щоб готувати наркотики!
Тепер вони дадуть їх сім'ям, дітям!
Це все ти винен!
Співпрацю закінчено.
- Рішаре. - Закінчено. Бувай.
Думаєш, мені подобаються ковзани?
- Усе. - Рішаре.
Рішаре...
Я прийду на Різдво, присягаюся.
Ти завжди це кажеш. І не приходиш.
Отакої, недоумок повернувся.
Ви хотіли мене бачити?
- Як справи? - Майже закінчено.
Тоді позбудься мороки. Він нам більше не потрібен.
Гаразд.
Тримайте їх парами й обережно.
Скільки залишилося?
- Де він? - Вийшов подихати.
- Коли? - Близько 15 хвилин тому.
Алло?
Кухар утік.
Далеко він не втік. Знайди й приведи до мене.
Ти чудовисько, жахливе чудовисько.
Ти приготував наркотики дітям!
Дітям.
Що?
- Я не знаю. - Майкл Джексон!
- Ні, чудовисько. - Франкенштейн!
Чарлі Чаплін!
У кущах Санта Клаус.
Он там.
Трясця, ще один Санта дрочить.
- Чорт. - Ну ж бо, ходімо.
Ні! Ні, залиштеся.
Ні... Ні-ні!
Ні! Агов!
Знаєш, Моніко,
у твоїх обіймах я почувався дивовижно.
Це була магія.
Ти любиш поезію, правда ж, нечемне дівчисько! Як і я.
- Тримай, Армандо. - Ні!
Моніко, я роблю це не тому.
Ну, може, лише трохи.
- Поцілуємося? - Без поцілунків.
- Ну ж бо! - Я...
Схоже, щось із електрикою.
- Армандо, сідай. - Пане Гарнопуцьку.
У мене є для тебе пропозиція.
Що ви зі мною зробите? Що я накоїв?
Ні, це я!
Арахіс, ваш помічник.
З торгового центру.
Звісно.
- Гаразд. - Вирішив привести вас сюди.
Це місце таємне.
Ви в безпеці.
- Тоді нащо мішок? - Щоб вас не впізнали.
Це Рудольф...
- Що? - Він пропонує вам напій.
То він це сказав?
- Так. - Ну...
Відповісти йому так само?
Ег-ног, будь ласка.
Ег-ног!
- У вас є? - Так.
Чудово.
То що відбувається? Розкажіть мені.
Те, що ти зараз почуєш...
може здатися божевіллям.
Ось що зі мною сталося.
- Ви чудовисько! - Що?
- Наркотики дітям? - Ні!
- Ви хочете знищити Різдво? - Я не винен!
Мною маніпулювала Лейлалай!
Треба їх зупинити. Коли це відбудеться?
- Увечері. Надто пізно. - Ні.
- Надто пізно. - Ні!
Нам треба щось зробити.
Твоя правда!
Ми можемо втекти.
- Ні. - Так!
- Так! У вас є авто? - Треба боротися.
Рудольфа тут не було б, якби він тікав від своїх проблем.
Санта Клаус відрядив вас сюди, щоб урятувати ті сім'ї.
Ви вже не самі.
Наші шляхи перетнулися не просто так.
Обережно, він іде.
- Привіт. - Ми нікому не дамо зруйнувати Різдво.
- Ми любимо Різдво. - Так.
Може, ви й любите Різдво,
а от я обожнюю Різдво.
Тут мій день народження, Великдень, мій день весілля,
а ось тут - Різдво.
Різдво... це Різдво!
Якщо ми вам покажемо те, що може допомогти,
обіцяєте нікому не розповідати?
- Так, обіцяю. - Даєте слово?
Гаразд, отже...
який план?
- Що ви плануєте з цим робити? - Знищити те, що ви створили.
- Убиваючи людей? Ні! - Але їм треба зробити боляче!
Без насильства, нізащо.
Деякі з них непогані - Великий Светр,
Перчик Чилі, Брагім...
Ні, нам треба
знайти наркотики й знищити їх.
- Звідки у вас ця зброя? - Ми були в армії.
Спецназ, друга дивізія.
Та це було до нещасного випадку.
Нещасний випадок. Звісно.
Ви дуже змінилися.
А що сталося?
Потрапили осколки в голову.
- Рудольфу теж дісталося. - Так, дісталося.
Овва.
- Так! Чудова ідея, Рудольфе! - Що він сказав?
Пропонує виготовити власну зброю.
Так, звісно,
але з однією умовою. Жодних пістолетів.
Зброю, яка не вбиває.
Згода.
На Олімпійські ігри ми не потрапимо, та до змагань ти готовий.
Просто покладися на талант моєї доньки.
Що ж, дякую за все.
- Справді не хочете поїхати? - Ні.
Донька не хоче мене бачити. Мабуть, так буде краще.
Пообіцяй мені одне.
- Рішаре, де ти був? - Тренувався. Ми будемо змагатися.
- Трохи пізно, на жаль. - Але ми можемо врятувати будинок.
- Томмі має рацію. - Скотті.
- Так. - Але ми не готові.
Початок за годину. А костюми?
- Мамо... - Меґан, інколи...
- Мамо... - Перш...
Це востаннє...
- Я хочу... - З тобою завжди одне й те ж.
Годі вже, Меґан.
- Це... - Ні.
Я можу це зробити.
Довірся мені.
Дай мені шанс.
Присягаюся, ми зможемо.
Це нічого не змінює між нами.
Гаразд, тоді...
зробімо це.
- Як там костюми? - Працюю.
Ми повертаємося до різдвяних змагань із фігурного катання.
ВЕДУЧІ: ДЕННІ ФІЛЛІПС // НАНСІ АЛТМАН
Не забудьте, приз 50 000 доларів.
Не щодня з'являється нагода виграти такий великий приз.
Не щодня вдається вести шоу з вами, Нансі!
Пригадаємо оцінки. П'ять пар уже виступили.
І перші Андерсони, як не дивно.
І це таки сюрприз!
Їхня ідеальна хореографія принесла їм оцінку 21/30.
Ось і вони.
Гляньте на них. Правда ж, гарні? Це пара закоханих.
- Рухливі, як на їхній вік. - Моя бабуся казала:
«У старих горщиках найкраще варення».
- Далі... - «У старих формах найкращі пляцки».
- Наша наступна... - А ще:
«Нансі, ти товста, потворна й скажена, ти нічого не досягнеш у житті».
Але глянь, бабусю, ти мертва, а я в телику, тож пішла ти.
Що?
Це неможливо!
Ні, стійте...
Я подбаю про людей на вході.
- Ні! Ми домовилися без насильства. - Я їх присплю.
Цілься в руку чи ногу.
Що таке, брате?
- Неймовірно. - Приціл збився.
Дай мені.
На щастя, я ходив до тиру.
- Ліва нога чи права рука? - Нога.
- Треба налаштувати приціл. - Я ж казав.
- Вони сплять. - Ходімо.
Уперед!
Хутчіш.
Дякую.
Маю надію, одяг їм сподобається.
Його тут немає. Я не знаю, де він!
Ніхто не знає, де він.
Це не моя робота. Це ви поліція.
Так!
Сьогодні о восьмій, мамо?
Чудово.
Наче непогано. Обіймаю. Люблю тебе.
- Ти просто молодець, люба. - Я ж казала, що маю талант.
- Що скажеш, тату, подобається? - У захваті.
Ми вже поруч.
О ні!
Сховаймося он там.
Ну ж бо!
Уперед!
Наступні учасники, Оксана Стояновіч й Армандо Коста...
- Армандо. - Який, до речі,
- дружить з моєю мамою. - Привіт, пані Філліпс!
У вас усе гаразд?
- Покладаємо великі надії. - Вогонь і лід! Ідеальний баланс!
- Схожі на нас. - Зовсім ні. Ми навіть не друзі.
Надто холодно?
- Ні. - Я вас образила?
Рухаємося далі.
- Виступ починається. - На старт...
увага...
свінг!
Сильний початок, чудова форма.
Овва! Вони схожі на двох папуг!
Крига тане під ними, наче лід на гарячому тілі.
Гляньте на цю підтримку! Неймовірно.
Гляньте, як він її тримає. Наче вона пушинка.
Як добре, що ми живемо в США й бачимо цей виступ.
Паскудство!
Не дочекаємось оцінок.
Як зухвало!
Поганої реклами не буває.
- Жодна жінка не встоїть перед ним! - Ще трохи - і звабить мене.
- Чому ні? - Часи зараз прогресивні.
Це правда.
Дві десятки й дев'ятка, наші нові лідери.
Звісно, цього вистачить для перемоги!
Їх п'ятдесят...
Що ж...
дякую вам за все.
Будьте хоробрі. Час діяти.
Щасти вам, до зустрічі. Я буду надворі.
Покличте, якщо знадоблюся.
Я буду он там, а радше, певно, викличу підкріплення.
До зустрічі. Щасти!
- Що? - Ви не залишите нас самих.
Ви маєте дати цьому лад. Ми вам допомагаємо.
- Але в мене поріз. - Ось, візьміть це.
- Ні-ні. - Так-так.
Ти паскуда.
Чому ти це зробив, Люко?
Я не мав вибору.
Я не знав, що то поліція.
Гаразд, знав, та що я міг вдіяти?
Я не мав вибору.
- І я не маю. - Ви про що?
Еді, плоскогубці.
Що?
Ні-ні!
Відчепись.
Ні, поклади їх!
Скоро ваш виступ. Ви готові?
Як ти?
Моя гомілка!
Пробач, я не зможу вийти.
Спершу змусила тебе, а сама травмувалася.
Я це зроблю.
- Але ти кинула фігурне катання. - Так, але цього разу
я кататимуся заради нашої сім'ї.
Але кататимуся по-своєму.
Не так, наче я закохана в тата. Це огидно.
Справді.
- Так. - То який план?
Гаразд, Скотті, твій талант теж знадобиться.
Ми готові?
- Так. - Так.
- Гаразд, уперед! - Так!
Вибачте, що перериваю, але їх треба дискваліфікувати.
У них ще є 30 секунд.
- Він виступає з донькою. - З донькою?
Це не дозволено.
Правила не забороняють катання батька й доньки.
Не заважайте нам працювати, пане Гарнопуцьку.
Пробачте, Марі-Ноель.
Нещасний випадок, Еллен?
Я не хочу з вами розмовляти.
Шоу от-от почнеться, Денні.
- Не дочекаюся! - У мене мурахи по шкірі.
Команда батька й доньки, таке вперше.
- Певен, це буде дуже мило. - Не сумніваюся в цьому.
Давай-но, Скотті.
КОМАНДА-ЛІДЕР ОКСАНА СТОЯНОВІЧ - АРМАНДО КОСТА
АНАЛІЗ: ЗБІГ
СКАН - ІДЕНТИФІКАЦІЯ - НЕБЕЗПЕКА
Потужний вибір музики!
Уперед!
- Рішаре! - Так, звісно.
Вони схожі на янголів.
Неймовірно!
Прекрасна форма.
У них всі шанси на перемогу!
Схоже, Армандо й Оксані варто хвилюватися.
У них з'явилися конкуренти!
- Мене знудить. - Ще кілька обертів.
Батьківська любов надихає.
- Правда ж, Денні? - Не знаю. Я не маю тата.
Він покинув мене в дитинстві.
Пішов по цигарки й не повернувся.
Брагіме! Що ти тут робиш?
Роблю все, щоб ніхто не торкнувся мого нового найкращого друга.
Ти про мене?
- Ходи зі мною, я тебе виведу. - Ні, не можу.
Це моя битва.
Я винен у безладі. Мушу навести лад.
Твоя битва в «Золотому Бріоші».
Ти будеш незрівнянним. Ти дуже талановитий.
Необроблений діамант.
- Іди до перемоги! - Це все завдяки тобі.
- Що? - Я хотів тобі сказати.
- Я надіслав резюме в «Золотий Бріош». - Та невже?
- У понеділок почну. - Справді?
- Три дні стажування. - Отакої!
Пролонгація контракту.
- Дякую тобі за все. - Це чудово.
Одного дня ми з дружиною там поїмо.
- Правда, це буде приємно? - Я подбаю про тебе.
Я подбаю про тебе.
Приходь у «Золотий Бріош».
Спитай Брагіма й отримаєш 10% знижки.
Вихід туди.
- Щасти тобі. - Чао!
Рішаре! Заходь!
Ти і я, Лейлей!
Глянь, що там.
Я подбаю про нього.
Я знав, що по мене прийдуть.
Вибачте.
Я просто покладу це.
Ні-ні!
Усе гаразд?
Перепрошую.
Мені шкода.
Овва, це ж мій друг Еді.
Гадаєш, я тебе боюся?
- Готовий до фіналу? - Так.
Дякую, що дотримав слова. Ти чудовий батько.
Вони готуються до фінального стрибка.
Не роби такої ж помилки, як і я.
Подбай про свою сім'ю.
Інакше залишишся дурним стариганем,
який шкодує за кожною втраченою миттю.
Обіцяю.
О боже!
Це щось із чимось! Він вилетів з обертання.
Рішаре!
Клята огорожа.
Зачекайте...
Там є якийсь рух.
- Він рухається. - Він устає!
Він повертається з мертвих!
Так!
Уперед, Рішаре!
Чому ти посміхаєшся?
Винятково!
Тату!
- Меґан! - Усе гаразд?
Так!
Ти без ковзана.
Погляньте-но, усе чорно-біле.
Ну ж бо.
Ну ж бо, час спати. Ось так.
Прошу...
Будь ласка...
Благаю...
Незважаючи на видатний виступ Сілестонів,
кубок отримують Оксана Стояновіч та Армандо Коста!
Кубок із чеком на 50 000 доларів!
Нансі, непогана сума.
Саме таку суму мені не залишила бабуся.
Ненавиджу тебе, бабусю.
Бідна сім'я Сілестонів.
Чого вам, Діку?
Ви перемогли, цього замало?
Прийшов перевірити, чим пахне поразка.
Цей аромат мені незнайомий.
І забрати ключі
від мого нового будинку.
Ну...
хочу, щоб ви знали...
Я б не був таким упевненим, на твоєму місці.
Жорже?
Пообіді я поклав у банк
чек на 50 000 доларів.
Їхні борги сплачено.
Хочете сказати, що мій проєкт з нерухомості прогорів?
Послухайте, Діку.
Через ваше холодне серце,
схоже, чергове Різдво ви зустрінете на самоті.
- Про що це ви? - Ось про це.
Моя мотрійко!
Із цим жалюгідним маріачі?
Ти, я - усе скінчено.
Геть із дороги!
Відійди!
Ніколи не бачив нічого подібного.
Схоже на якийсь шаманський ритуал.
Не знаю, що сталося.
Що це за чортівня?
Ми лише простягнули руку допомоги.
Я теж допоміг.
Я був...
щуром.
Це слово мені не подобається, але...
Завдяки вашому дідусеві я більше не їла морозиво верхи на коні.
- Пригадуєш? - Так.
Хай там як...
Веселого вам Різдва в родинному колі.
- Зачекай... - Може...
- Ти... - Ми подумали, що...
Мамо, кажи.
Якщо коло родинне,
то ти теж маєш бути в ньому.
Знаєш, пробач мені...
Поговоримо про це пізніше.
Настав час примирення, що скажеш?
Тому що...
це ж Різдво, врешті-решт.
Алло?
Не знаю, чи якимось дивом ви мене чуєте, але...
дякую за те, що ви зробили для нашої сім'ї.
Ми повернули будинок
і, що важливіше, родинний затишок.
І я ніколи не зможу віддячити вам за це.
Тату?
Сподіваюся, у вас усе добре,
і ви святкуєте Різдво
зі своєю дружиною та донькою.
Цілую...
Тобто бувайте.
То був поцілунок.
Ні, я розмовляю... Дехто...
Це щось на кшталт рації.
Веселого Різдва.
Він схожий на Санта Клауса.
Гаразд.
Ось так.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька
Творчий керівник Володимир Лозицький