Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tiesimme jo aloitusviikolla, että jotain outoa oli tekeillä.
Yleensä yhdenkin luunpalan tai hampaan löytyminen on iso juttu.
Nyt jäänteitä oli ainakin viidestätoista yksilöstä.
Yksittäisiä luunpaloja oli noin 1 500.
Niitä on kaikkialla. Uskomatonta.
Jäänteet eivät olleet ihmisen.
He eivät olleet meitä.
Luut olivat vaarallisessa luolastossa.
Tutkimustyö oli fyysisesti rankkaa.
Välillä eteen tuli mahdottomia paikkoja.
Näettekö saman kuin minä? -Hyvänen aika.
Miksi luut olivat siellä?
Miksi siellä oli vain yhden lajin luita?
Äkkiä ääniä oli paljon,
sillä jokainen hammas ja luunpala saattoi kertoa jotain.
Sellaista ei ollut koettu koskaan aiemmin.
Se oli yksi ihmiskunnan merkittävimmistä hetkistä.
LÖYTÖJÄ JA LÄPIMURTOJA
LUITA LUOLASSA
IHMISKUNNAN KEHTO
HEINÄKUU 2022
PALEOANTROPOLOGI
Kaivan esiin kuolleita ihmisiä. Siihen minut on koulutettu.
Tai oikeastaan kaivan esiin kuolleita, jotka eivät ole ihmisiä.
Vuonna 2013 Etelä-Afrikan Rising Star -luolastosta -
löytyi uusi laji.
Laji on kaikin tavoin primitiivinen.
Sillä on hyvin pienet aivot. Vain vähän isommat kuin simpanssilla.
Ensimmäisellä tutkimusretkellä löytyi enemmän yksilöitä -
kuin yhdestäkään muusta varhaisen ihmisen sukulaislajista.
Nimesimme lajin Homo nalediksi.
Se kuuluu siis samaan sukuun kuin nykyihminen.
Löytö sai maailmalla runsaasti huomiota.
Ja sitten…
Teimme todella huikean löydön.
Istuin silloin komentokeskuksessa Leen kanssa.
Tarkkailimme Dinaledin kammion kaivauksia,
kun joku vahingossa valaisi otsalampullaan kammion pohjaa.
Silloin huomasimme pohjan kuvioissa jotain kiinnostavaa.
Tajusimme näkevämme jotain outoa.
Näimme asioita, joita kaivajat itse eivät olisi voineet huomata,
sillä siinä ei mahtunut seisomaan.
Kuopan reunat piirtyivät upeasti esiin.
Helkkari sentään.
Siinä oli ruumis ovaalin muotoisessa kuopassa.
Maassa oli kuoppa, jossa oli aikoinaan ollut ruumis.
Nyt siinä makasi hajonnut luuranko.
Se oli hautapaikka.
Siihen historialliseen hetkeen saakka -
oli luultu vain ihmisten hautaavan vainajansa.
Hautaaminen on rituaali.
Tarkoittaako löytö, että Homo naledi harjoitti uskontoa -
tai pohti hengellisyyttä ja tuonpuoleista?
Ja muita kuolemaa koskeviin rituaaleihimme liittyviä asioita?
En tiedä. Juuri nyt en osaa sanoa.
Homo naledi on arkeologeille ja paleoantropologeille suuri mysteeri.
Laji eli eteläisessä Afrikassa -
noin 250–300 000 vuotta sitten. Vain nykyihmisen luultiin eläneen silloin.
Onko laji meille sukua vai ei?
Jäänteitä on paljon,
mutta emme tiedä lajin elämäntavasta mitään.
RISING STAR -PERUSLEIRI GAUTENG, ETELÄ-AFRIKKA
Mysteerin selvittämiseen tarvitaan iso asiantuntijatiimi.
Tiimiläisten yhdistetyn osaamisen avulla saamme toivottavasti vastauksia.
Naledi on palapelin osanen, jota varmasti tutkitaan vielä kauan.
Se auttaa meitä tutkimaan, miten olemme kehittyneet nykyihmisiksi.
Tervetuloa. Edellisestä retkestämme maan alle töihin on neljä vuotta.
Nyt menemme alueelle, jolle Homo naledit luultavasti veivät vainajansa.
Haluamme selvittää, mitä pinnan alla on.
Mitä jos hautoja on lisää? Tai muita rituaaleja?
Seisommeko tietämättämme jonkin päällä?
Minulla on Rising Star -luolastoon viha-rakkaussuhde.
Paikka on haastava sekä fyysisesti että henkisesti.
Arkeologiasta tulee ehkä mieleen -
Lara Croft tai Indiana Jones.
Sitä Rising Star tarjoaa.
Tervetuloa Rising Stariin. Tämä on luolan pääsisäänkäynti.
EVOLUUTIOANTROPOLOGI
Varo, ettet kolhi päätäsi.
Olen luolassa nyt ensi kertaa.
Tiedemiehelle epätyypilliseen tapaan kokemus on ollut tunteikas.
On huikeaa voida kurottaa tietokoneen yli koskettamaan tätä.
Tämä oli tässä jo neljännesmiljoona vuotta sitten.
Minua kiinnostaa kaikki ihmisiin liittyvä.
Mistä tulemme? Minne menemme? Miksi olemme sellaisia kuin olemme?
Jos naledit hautasivat vainajansa tarkoituksella -
jopa 200 000 vuotta ennen ihmisiä,
se muuttaa kaiken.
Se pakottaa kysymään, mitä ihmisyys oikeastaan edes on.
KOMENTOKESKUS RISING STAR -LUOLASTO
Nyt ollaan komentokeskuksessa eli tavallaan luolaston eteistilassa.
Sisäänkäynnin tekivät kaivostyöläiset -
joskus 1900-luvun alussa, kun täältä etsittiin kalkkia.
Sisäänkäynti, jota uskomme Homo naledien käyttäneen,
on kymmenen metrin päässä mutta tukossa.
Kaivostyöläiset avasivat tavallaan portteja naledien käyttämiin paikkoihin.
Kilometrien mittaisia maanalaisia luolaverkostoja.
Olemme kartoittaneet luolia varsin laajasti.
KOMENTOKESKUS
Tänään menemme Dragon's Back -kammioon.
Siellä ei ole vielä tehty kaivauksia.
Kuilu alkaa sieltä.
Kuilu on noin 18 senttiä leveä ja 12 metriä syvä putkimainen tila.
Uskomatonta kyllä, naledit kapusivat kuilua pitkin alas -
kantaen kuolleita sukulaisiaan.
Alhaalla on Dinaledin kammio.
Sieltä löysimme maasta kuoppia,
joihin oli haudattu Homo naledi -vainajia.
En ole käynyt enkä tule käymään Dinaledin kammiossa. Se on mahdotonta.
Sinne pääsee vain kuilua pitkin, enkä mitenkään mahtuisi siitä.
Kuvaa tulee, mutta ääni katosi. -Niinkö?
Kuva näyttää tosi hyvältä.
Kaikki alkavat olla tässä kammiossa.
Lähetänkö kakkostiimin? -Lähetä vain.
Dragon's Back -kammioon on vaikea päästä.
Luolaston kaikkiin osiin on vaikea päästä.
Nyt täytyy edetä varovasti.
Säikäytinkö? -Et.
Missä kaikki ovat?
Kakkostiimi, joko tulette sisään? -No niin.
DRAGON'S BACK -KAMMIO
Tervetuloa Dragon's Backiin.
Tämä on väylä paikkaan, johon naledit veivät vainajansa.
DRAGON'S BACK -HARJANNE
Sitä voi verrata Kuninkaiden laaksoon vievään väylään.
Mitä näissä Dinaledin kammion edessä olevissa tiloissa tehtiin?
Asuttiinko täällä?
Oliko täällä nuotioita?
Tuotiinko tänne eläimiä?
Pysähtyivätkö naledit tänne harkitsemaan -
ennen kuin he jatkoivat matkaa vainajiensa kanssa?
En tiedä. Yritämme selvittää sitä.
Onko varustesettejä?
Laita tämä eteenpäin.
29,3 senttimetriä.
Yritämme saada käsityksen sellaisen olennon elämästä,
josta emme edes tienneet vielä 9 vuotta sitten.
Joka ikinen vihje on tärkeä.
Janika, katsotaan sinun koekuoppaasi. Sen kulmassa on jotain kiinnostavaa.
Punertavaa maata. Tummanruskeaa, melkein mustaa.
Näyttää selvästi erilaiselta kuin muualla.
Tuossa oli ehkä nuotiopaikka. -Miksi uskot niin?
Siinä on mustunut, paikallinen kerrostuma.
Näyttää tosiaan nuotiolta. -Kyllä.
Se on yleensä toivotonta.
Ei kaivauksissa löydy ikinä hyvin säilynyttä nuotiopaikkaa.
Tästä luolasta löytyy vaikka mitä. -Aivan.
Se olisi huikea löytö.
Kyllä vain.
Keräämme yksityiskohtaista tietoa, joskus kovalla vaivalla,
vähän niin kuin rikosteknisessä tutkinnassa.
Jokainen yksityiskohta voi olla vihje käyttäytymiskaavasta.
Yritämme saada koottua vihjeistä ymmärrettävän kokonaiskuvan.
Kaikissa ihmisten yhteiskunnissa on tapansa käsitellä vainajia.
Joissakin yhteisöissä ruumiit jätetään korppikotkien syötäviksi,
toisissa vainajat taas saatetaan haudata hyvinkin erikoisiin paikkoihin.
Oliko naledeilla jokin sellainen tapa?
Hei, Kene. Löysin pienen luun.
Se näyttää… -Vähän kuin pikkuruinen sääriluu.
Ehkä jyrsijän.
Rotanko? -Pussitetaan.
Selvä.
Kirjataan se ylös.
KAIVAUSTEN JOHTAJA
Arkeologia on kiehtonut minua seitsemän vuoden iästä asti.
Kun tehdään kaivauksia,
päästään näkemään siivu siitä hetkestä,
jolloin paikka hylättiin jopa tuhansia vuosia aiemmin.
Tein väitöskirjani analysoimalla vammoja,
joita apartheidin aikaiset julmuudet olivat saaneet aikaan.
Nyt tutkimusteni painopiste on siirtynyt -
nykyihmisistä muinaisiin esivanhempiimme.
S2E0.
Eli otetaanko mitat siis millimetreinä?
Kyllä. -Mutta kerrosmitat sentteinä, niinkö?
Miten sentit muutetaan milleiksi? -Miksi teet elämästäni vaikeaa?
Liityin Rising Star -tiimiin vuonna 2018. Aloitin luola-astronauttikoulutuksen.
"Luola-astronautti" on Lee Bergerin keksimä termi.
Olemme ryhmä tieteilijöitä ja tutkijoita -
arkeologian ja paleoantropologian aloilta.
Teemme kaivauksia hyvin vaarallisissa luolaympäristöissä.
Tässä tiimissä työskentelevistä löytyy myös tietynlaista hulluutta.
Tilanne on nyt tietenkin erilainen, kun en toimi toisten alaisuudessa -
vaan johdan kaivauksia ja olen muka kartalla asioista.
Minä päätän, mistä ja miten kaivetaan.
Huolehdin, että alaisuudessani toimivilla luola-astronauteilla on hyvät työolot.
Olipa tutkittavana 50 vuotta tai 100 000 vanha luu,
vaadittava osaaminen on sama. Jos osaa lukea luita,
voi kertoa yksilön tarinan.
Kun tutkimme ensimmäisiä Rising Star -luita -
ja aloimme ymmärtää, ettei meillä ollut vain yksi vaan useita luurankoja,
syntyi valtava tarve ymmärtää, mistä oikein oli kyse.
Miksi luut olivat luolassa?
Tämä todellakin muistuttaa rikosteknistä tutkintaa.
Ratkaisematon tapaus peräti 250 000 vuoden takaa.
Ensin piti tutkia, olivatko lihaa syövät eläimet vieneet luut luolaan.
Eivät, sillä luissa ei ollut hampaanjälkiä.
Luissa oli kuitenkin kuoriaisten jättämiä jälkiä,
joten niissä oli lihaa niiden päätyessä luolaan.
Yhden luurangon nilkka on täysin ehjä.
Kaikki luut ovat paikoillaan.
Ympärillä on täytynyt olla lihaa sen tullessa luolaan.
Tutkimme luita pitkään ja esitimme hypoteesin,
jonka mukaan naledit olisivat pudottaneet vainajia kammioihin kuilun kautta.
KUILU
Ensijulkaisuissamme käsittelimme tätä vainajien ritualisoitua hävittämistä.
Esitimme todisteet, jotka olivat varsin vahvoja.
Osa tiedeyhteisöstä piti sitä mahdottomana pienten aivojen vuoksi.
Jotkut väittivät nykyihmisten vieneen jäänteet luolaan -
ja käyttäneen sitä jonkinlaisena "lemmikkien hautausmaana".
Alkoi vähän huolettaa. Olimmeko tehneet virheen,
kun esitimme hypoteesin, jota ei ehkä voida testata?
Mitä jos kyseessä olikin rituaalien sijaan vain valtava luukasa?
Mitä jos muuta ei löydykään?
SYYSKUU 2018
Vuonna 2018 palasimme tekemään kaivauksia Dinaledin kammiossa.
Silloin löysimme kuopat.
Totesimme, että ne näyttivät hautakuopilta.
Yhtäkkiä kaikki alkoi käydä järkeen.
Tajusimme, että haudat olivat olleet siellä koko ajan.
Löytömme ei ollut pelkkä luukasa, vaan luolassa tosiaan oli hautoja.
Aihe oli ollut esillä pitkään.
Olimme käyneet siitä keskusteluja kierrellen ja kaarrellen.
"Hautaaminen on hyvin erityinen toimenpide.
Kaivetaan kuoppa, lasketaan vainaja ja peitetään kuoppa.
Tämä ei ehkä ole sitä."
Kun sitten löysimme kuopan,
johon vainaja oli laskettu ja joka oli peitetty, asiat selkenivät.
Oli tosiaankin kyse hautaamisesta.
Ja selvästi samankaltaisesta hautaamisesta,
jota nykyihmistenkin yhteiskunnissa harjoitetaan.
Nykyihmisten vanhimmat haudat on löydetty Israelista.
Ne ovat noin 100–120 000 vuotta vanhoja.
100 000 VUOTTA SITTEN
Naledien haudat ovat 236–335 000 vuotta vanhoja.
He siis hautasivat kuolleitaan satoja tuhansia vuosia ennen -
kuin nykyihminen todistettavasti toimi samoin. Se on merkittävää.
Sekin kuitenkin kalpenee sen tosiasian rinnalla,
että kyseessä on aivan eri lajin toiminta.
Se on merkittävintä.
JOHANNESBURG, ETELÄ-AFRIKKA
WITWATERSRANDIN YLIOPISTO
EVOLUUTIOTUTKIMUKSEN LAITOS
Paleoantropologit ovat löytäneet naledien lisäksi satoja muitakin fossiileja -
"ihmiskunnan kehdosta".
Monista on kuitenkin vain palasia. Pari hammasta tai pala leukaluuta.
Naledi-näytteissä sen sijaan on -
eri-ikäisten yksilöiden kokonaisia luurankoja.
Tehdään jotain uutta.
Kerätään kaikki näytteet yhteen ja yritetään koota aikuisen luuranko.
Tämä taitaa olla…
Yritämme selvittää, miten naledi juoksi, kiipesi, käytti sormiaan -
ja ehkä varpaitaankin yhtä aikaa.
Selvitystyötä varten tarvitsemme kokonaisen luurangon.
Kas näin.
Saitko? -Jep.
No niin.
Eli…
Tässä on kallon yläosa ja kulmaharjanne.
Asetan tämän tähän. Nyt tarvitaan takaraivo.
Selvä.
Nuo hampaiden värjäytymät…
Aika huikeita. -Niitä täytyy tutkia tarkemmin.
Mitä jos tuen kallon pehmusteilla pystyyn -
ja asetan osat lähemmäs toisiaan?
En suosittele. -Etkö?
Kallo ei varmaan pysyisi koossa. -Eikö?
Haluan nähdä silmät.
Piiloudun lukujeni taakse.
Nyt tuo alkaa näyttää naamalta. Voimme katsoa häntä silmiin.
No niin.
Tästä näkee eron ihmisiin. Ihmisen nikamat olisivat isompia.
Kas tässä.
Kylläpä näyttää upealta.
Se on tämä.
Tässä asennossa.
Kaunista.
Moni väittäisi olentoa apinaksi. Näytän, miksi se ei ole apina.
Tämän takia.
Verrataan.
Rystysillään kävelevän apinan raajan pitkät luut -
ovat kehittyneet puissa kiipeilyä varten.
Mutta siltä puuttuu kokonaan tarttumapeukalo.
Tuo käsi taas muistuttaa omaani.
Naledit muistuttavat meitä kovasti ja toisaalta eivät lainkaan.
Jotkin luurangon osat olivat todella samankaltaisia kuin nykyihmisellä.
Jotkin taas muistuttivat varhaisia Hominini-lajeja.
Jokainen luu tuntui kertovan erilaista tarinaa.
Aluksi pohdimme, oliko meillä ehkä kahden tai kolmen eri lajin luita.
Erilaiset piirteet yhdistyivät niissä odottamattomalla tavalla.
Luumäärän kasvaessa huomasimme kuitenkin,
että ne kuuluvat yhteen tavalla, jota ei aiemmin ollut nähty.
Siksi nimesimme löydön uudeksi lajiksi.
Rekonstruktiot ovat aina kuviteltuja.
Emme voi tietää, miltä olennot todella näyttivät.
Olivatko ne karvaisia, tummia vai vaaleita?
Sellaisia asioita ei voi päätellä luurangosta.
Luurankojen perusteella tiedämme kuitenkin kehon muodon.
Lisäksi voimme tehdä valistuneita arvauksia lihaksista -
ja kuvitella päälle ihon ja ehkä karvoitusta.
Jos tänne nyt tulisi naledi,
hän kävelisi kahdella jalalla melkein kuin nykyihminen.
Liikehdintä poikkeaisi kuitenkin meistä. Pitkät käsivarret heiluisivat eri tavalla.
Olento näyttäisi meistä varmaan pelottavalta.
Nenä ei juurikaan ulkone kasvoista,
vaan on varsin litteä, apinan nenän kaltainen.
Hampaat ovat samanlaiset kuin meillä, mutta leuka työntyy selvästi eteenpäin.
Ja silmien yllä on voimakas kulmaharjanne.
Olento näyttäisi muukalaiselta.
Olento saattaisi kohottaa katseensa, ja näkisimme silmissä jotain tuttua.
Hän vaikuttaisi ihmiseltä, mutta ei samanlaiselta kuin me.
He olivat lyhyitä. Olen lyhyt, joten ehkä minun pituisiani.
Noin 140–160-senttisiä.
Hyvin hoikkia. Hoikkaraajaisia.
Jalat ja jalkaterät -
olivat sopeutuneet pitkien matkojen taittamiseen.
He olivat meitä parempia kiipeilijöitä.
He luultavasti kiipeilivät puissa tai kallioilla tai sekä että -
osana normaalia elämäänsä paljon enemmän kuin useimmat nykyihmiset.
Emme tiedä, oliko heillä kieli.
Ei ole perusteltua olettaa, että heillä oli kieli.
Sen sijaan on perusteltua olettaa, että heillä oli hyvät kommunikointikyvyt.
Täytyy muistaa, että valtaosa nykyisestä kommunikoinnistamme -
tapahtuu muun kuin sanojen kautta.
Me näytämme, elehdimme kuten minä juuri nyt, käytämme ilmeitämme.
Ihmisillä on tyypillisesti hyvin pienet kulmahampaat.
Minulla ne ovat ihmiseksi aika suuret.
Gorilloilla, simpansseilla ja muilla kädellisillä -
kulmahampaat ovat usein pitkät.
Niille kulmahampaiden paljastaminen on uhkaava ele.
Se on kommunikointia, mutta uhkaavaa sellaista.
Ihmisille sama ele tarkoittaa hymyä.
Naledien kulmahampaat ovat soman pienet.
On lähes varmaa, että naledit hymyilivät.
Homo naledi kuuluu Homo-sukuun.
Sukuun on kuulunut paljon lajeja viimeisten 2,5 miljoonan vuoden aikana.
Mukaan lukien nykyihminen eli Homo sapiens.
Homo-suku on planeettamme eliösuvuista ainoa,
joka on tällaista kiveä katsoessaan -
oivaltanut, että kivessä piilee -
kivinen työkalu.
Ja keksinyt, miten kivenmurikka muokataan tällaiseksi.
Emme voi todistaa Homo naledin käyttäneen työkaluja.
Tiedämme, että kyky siihen oli olemassa,
sillä Homo-suvun lajeilla on ollut se kyky jo kahden miljoonan vuoden ajan.
Kyky nähdä asioita mielessään ja tehdä niistä totta.
Sekä -
opettaa sama kyky muille.
Naledi kuuluu siis ihmisten sukuun, joka pystyy huikeisiin asioihin -
ja elää luonnonmukaista elämää syöden kasveja ja eläimiä -
ja muokaten ympäristöään.
Pitäen huolta lajitovereistaan.
Lisäksi Homo naledi -
harjoitti jokseenkin ilmiselvästi tietoista kuolleiden hautaamista.
Kuolleiden hautaaminen on naledia ja nykyihmistä yhdistävä piirre.
Emme osanneet odottaa sitä piirrettä naledin kaltaisessa esi-ihmisessä.
Se ei sovi teoriaan ihmisaivojen kehityksestä.
Tarinan mukaan aivojen koko on kasvanut jatkuvasti.
Pienistä aivoista on siirrytty koko ajan isompiin,
ja isoja aivoja on pidetty selityksenä -
nykyihmisen monimutkaisille käyttäytymiskaavoille.
Homo naledi sekoitti kaiken.
Erikoista kyllä, naledin aivot ovat pienet.
Ne ovat noin appelsiinin kokoiset eli vain kolmanneksen ihmisaivoista.
On helppo pitää lajia tyhmänä, jos aivot ovat hyvin pienet.
Asia ei välttämättä ole niin.
Kyse ei ole niinkään aivojen koosta vaan ominaisuuksista.
VUODEN 2022 TUTKIMUS 2. PÄIVÄ
Tänään tehdään luolakierros.
Tarkoitus on mennä Dragon's Backiin,
jotta Agustin näkee kuilun.
Pysy lähellä, Agustin.
Älä eksy. -Tuijotin kaukaisuuteen.
Kulje tästä varovasti. Aseta jalkasi koloihin.
Odota, että olen ulkona. Kerron sitten. Tästä kuljetaan yksitellen -
romahduksen varalta. Niin ei pitäisi käydä, mutta ei sitä koskaan tiedä.
TERÄSMIES-TUNNELI
Jatka vain.
Jatka kumpaan suuntaan vain. Täällä voit jo nousta.
Nyt olemme naledien käyttämissä tiloissa.
Jos siirryt… Näetkö sääriluun? -Näen.
Se on pitkä ja ohut. -Aivan.
Sen on melkein pakko olla naledin.
Valot pois, ja katsohan tätä.
Katso kuoriluun paksuutta. -Hyvänen aika.
Jopas nyt. -Näetkö?
Hyvänen aika. Ihan mahtavaa.
Tämä on Dragon's Back.
Missä se kohta on, jossa huomasitte värimuutoksen?
Onko se tuossa alla? -Kyllä, tässä.
Vau!
Hyvä tavaton.
Uskomatonta.
Näyttää ihan… -Pieni nuotiopaikka.
Eikö niin? -Kyllä.
Se löytyi vasta. -Kyllä vain.
Huikea löytö.
Päivänselvä nuotio. -On todellakin.
Joku teki tänne nuotion ja valmisti siinä ruokaa.
Uskoakseni Homo naledi.
Syvyys on samaa luokkaa kuin Dinaledin kammion luulöydöissä.
Eli tämä lienee yhtä vanha.
Noin 250 000 vuotta vanha.
Tässä on hiiltynyt luu. -Löytyikö sellainenkin?
Upeaa.
Tämä on…
Sanoisin, että tämä on pienen -
antiloopin luu.
Etujalastako? -Kyllä, etujalasta.
Ehkä hyppyantiloopin kokoisen.
Naledin ruokavalio! -Aivan uskomatonta.
Jotkut arkeologit ovat pitäneet -
mahdottomana, että naledi osaisi tehdä tulen.
Nyt voimme todennäköisesti todistaa toisin.
Todella merkittävä löytö. Hyvää työtä.
On vaikea kuvitella, että kulkeminen -
näin vaarallisissa paikoissa olisi sujunut ilman tulta.
Kaikkien tietojemme perusteella tämä lienee ainoa reitti Dinalediin.
Meillä ei ole todisteita -
mistään muusta sisäänkäynnistä Dinaledin kammioon.
Tämä on ainoa.
Jos putoat tai liukastut, jää paikoillesi.
Me tulemme apuun tai annamme ohjeita.
Toimitaan sen mukaan, miltä sinusta tuntuu.
Ensin siirretään toinen, sitten toinen.
Vähintään yksi on aina köydessä.
Riittääkö valo?
No niin.
Agustin, näetkö tasaisen osan köysien takana?
Tuonko? -Niin, nouse sille.
Selvä.
Nyt kielekkeelle, vai? -Tämä on hankalin osuus.
Pimeässä tämä ei onnistuisi. -Ei todellakaan.
Mihin jalka… Taidan vetää itseni ylös.
Minä ponnistan polvella ja kapuan köyttä pitkin ylös.
Taitaa onnistua paremmin, jos käytän vain ylävartaloa.
Sillä lailla. -Jo vain.
Ja mietihän tätä. Katso tännepäin. Naledien piti ylittää tämä rotko.
Aiemmin hyppäsimme tästä yli. -Vitsailetko?
En. Kuljimme tästä hyppäämällä.
Kuvittele… Kukaan ei voisi kuljettaa vainajaa tästä yksin.
Ei mitenkään. -Se putoaisi.
Niinpä. Tässä siirrettiin…
Rotkon pohja voisi olla hyvä paikka etsiä naledien jäänteitä.
Jos hyppy meni vikaan.
Joko haluat nähdä kuilun? -Kyllä.
Olet kuilun yläpuolella.
Tuoko se on? -Kyllä.
Jestas sentään.
Mennään 12 metriä pystysuoraan alas ja päädytään Dinaledin kammioon.
Tämä on ainoa reitti.
Vaikka olisi kuinka tarkat mitat, tätä on todella vaikea käsittää.
Että siis kuljetaan tuosta -
vainajaa hautamaan…
Siksi halusin, että tulet tänne. -Aivan. Muuta keinoa ei ole.
Halusin, että näet matkan alkupään omin silmin.
Kun itse tulin tänne ensi kertaa,
15-vuotias Matthew-poikani oli mukana. Passitin hänet alas ottamaan kuvia.
Kuin kunnon isä ainakin.
Halusin nähdä todisteet.
Istuin yksin pimeässä 45 minuutin ajan.
Sammutetaan hetkeksi valot.
Miettikää täällä kulkemista ilman mitään valonlähdettä.
Heillä oli pakko olla tulta.
Esitän Homo naledia, jolla on tuli. Te olette perheenjäseniäni.
Meillä on sytykkeitä. Lähdemme pimeään ja vaaralliseen paikkaan.
Otan tämän mukaan, kun kävelen tänne.
Tähän rakennan pienen nuotion.
Syvälle luolastoon meneminen -
on vaikeaa, vaikka olisi naledi ja taitava kulkemaan luolissa.
Mitä kannattaa tehdä?
Ottaa mukaan soihtu ja perheenjäseniä.
Tarvitsetko perheenjäsenen apua? -En.
Sillä lailla.
Tuli muuttaa sen, miten maailman näkee, aistii ja kokee.
Näkee eri tavoin.
Kuulee eri tavoin.
Aivot ja keho toimivat eri tavoin, kun kulkee näissä luolissa.
Yhdessä.
Kun kiipesin harjanteen päälle -
ja mietin, mitä Homo naledien mielissä ja kehoissa on kenties tapahtunut -
heidän kantaessaan siellä vainajiaan 250–300 000 vuotta sitten…
On varmasti ollut käsittämättömän raskasta -
kantaa sinne kuolleita lajitovereita.
Voisi kai sanoa, että he toimivat niin kulttuurinsa vuoksi.
Muutama yksilö kantoi ruumiin -
pilkkopimeän luolan suulle.
Sitten heidän piti ryömiä eteenpäin raahaten vainajaa mukanaan.
Mahtoiko ruumis olla rento vai kuolonkankea?
Oliko se jo sikiöasennossa tai kenties sidottu?
Sitten edessä on kuilu.
Äärimmäisen vaikeakulkuinen kuilu.
He laskeutuvat.
Kehot raapiutuvat naarmuille, henki on uhattuna.
Kaikki tämä vain, jotta kuollut lajitoveri -
pääsisi sinne, minne kuuluu.
Lopulta he tulevat Dinaledin kammioon.
He kaivavat kuopan.
Luultavasti yhteisvoimin. Ehkä joku opettaa toisia.
Jonkinlainen ryhmäelementti toiminnassa varmasti oli.
Naledien tapojen tutkiminen -
saa minut miettimään, miten kuolemaan suhtaudutaan nykyään.
Tilanteen hoitamista varten on olemassa asiantuntijoita.
Pappeja, hautausurakoitsijoita, shamaaneja.
Kun yhteisön jäsen kuolee, yhteisö kokoontuu yhteen -
ja joku ottaa vetovastuun rituaalista.
Hymisivätkö he?
Tai lauloivatko?
Istuivatko he hautauksen jälkeen toisiaan käsistä pitäen?
Kun mietitään,
miksi yhteisö näkisi vaivaa viedäkseen vainajansa johonkin,
vieläpä niin erikoiseen paikkaan kuin naledit veivät omansa,
vastaus on ilmiselvä.
Rakkaus on vahva motivaattori.
Sitä toteaa: "En kestä ajatusta siitä, että näen, miten ruumiisi tuhotaan.
Olisi sietämätöntä joutua katsomaan ruumiisi hajoamista."
He palasivat luolastoon hautaamaan vainajiaan -
yhä uudestaan. Sellainen…
Totta kai se oli rakkautta.
He kuljettivat vainajia näiden siirtyessä -
elämästä kuolemaan.
Sitten he kiskoivat itsensä ylös luolista.
Haluaisin nähdä sen hetken,
kun ensimmäiset heistä tulevat ulos luolasta -
vietettyään tuntikausia raataen -
stressaavan ja tunteita kuohuttavan tehtävän parissa.
Nyt he astuvat päivänvaloon.
Mitä he tekevät sillä hetkellä?
Halaavatko he?
Vai jatkavatko vain matkaa?
Apinoita voisi katsella koko päivän. Minä ainakin voin.
Pikkuisen annetaan ottaa se.
Tuo lähtee jahtaamaan.
Lauman jäsenet tuntevat toisensa. Niillä on kanssakäymistä.
Sosiaalisia siteitä, kohtaamisia, toistensa tarkkailua.
Tällainen kanssakäyminen on tyypillistä kädellisille.
Kun apinoita kohtaa menetys…
Kun poikanen, emo tai läheinen toveri kuolee,
apinat kokevat sen voimakkaasti.
Hyvin samalla tavalla kuin mekin kaipaamme pois menneitä.
Apinat tulevat ehkä tutkimaan kuollutta. Emo voi jopa kantaa kuollutta poikasta.
Ne eivät kuitenkaan reagoi tilanteeseen yhteisöllisesti.
Kun naledien tai nykyihmisten yhteisöissä -
joku yhteisön jäsenistä kuolee,
muut kokoontuvat suorittamaan tarvittavat ja soveliaat toimenpiteet -
sekä vainajan että yhteisön kannalta.
Homo naledi käsitteli kuolleitaan toisin kuin yksikään toinen laji -
ihmistä lukuun ottamatta.
Herää kysymys:
Ovatko he meitä?
Yhdistääkö meitä lähimmäisenrakkaus ja muista huolehtiminen?
Sitoutuminen muihin. Voisiko se olla ihmisyyden todellinen mittari?
SYYSKUU 2017
Vuonna 2017 tiimini teki kaivauksia kuilun juurella.
Istuin komentokeskuksessa.
Alhaalla olleet tutkijat vilkuttivat kameralle saadakseen huomioni.
Näin, että maasta työntyivät esiin pienet sormet.
Sormiluut ja nivelet näkyivät.
Ympärillä oli kämmen- ja ranneluita.
PUTKILUU
Ne näyttivät pienen yksilön luilta.
Kyseessä saattoi olla lapsen luuranko.
Se oli huikeaa.
Jos lasketaan kivikautiset lasten luurangot,
yhden käden sormet riittävät eikä kaikkia edes tarvita.
Meillä oli ehkä toisen ihmislajin lapsi, joka eli satojatuhansia vuosia sitten.
Saattaisimme löytää ties mitä.
Ehkä ravinnon jäänteitä, DNA:ta tai proteiinia.
Löytö oli ehkä ainoa laatuaan.
Luuranko oli kuitenkin hauras.
En halunnut kaivaa sitä esiin.
Pohdimme, miten luurangon saisi ehjänä laboratorioon.
Kiedoimme sen kipsiin.
Käytimme samaa kipsitekniikkaa kuin dinosaurusten fossiileille -
ja kannoimme möykyn ulos luolasta.
Tehtävä oli tavattoman vaikea.
Iso kipsimöhkäle piti saada ulos alle 20 senttiä leveää kuilua pitkin.
Vein möykyn TT-kuvaukseen -
sairaalaan, jossa vaimoni työskentelee röntgenlääkärinä.
ALHAISEN RESOLUUTION TT-KUVA
Näkyviin saatiin lapsen ruumis.
KUVAN PERUSTEELLA LUOTU 3D-REKONSTRUKTIO
Ruumis oli sykkyrässä, sikiöasennossa.
Hittolainen. Siellä tosiaan oli joku.
Sitten näimme jotain uskomatonta.
Aineen tiheys muuttui.
Siellä oli kivi.
Jätimme kiven ensin huomiotta. Emmehän me etsineet kiviä.
Etsimme luita.
Siinä kammiossa on hyvin vähän kiviä.
Ne mitä siellä on, ovat yleensä irronneet katosta.
Eikä tämä kivi näyttänyt aivan tavalliselta.
Se näytti työkalulta.
Sanomme sitä työkalun muotoiseksi kiveksi.
Kaiken kukkuraksi se oli luurangon kädessä.
Kivityökalut ovat keskeisiä ihmisten suvulle.
Mutta koskaan ei ole löytynyt minkään ihmislajin jäsenen fossiilia,
joka olisi pidellyt kivityökalua käsissään kuollessaan.
Sellaista ei ole.
Paitsi nyt.
Jos kivi tosiaan on työkalu,
tämä on ensimmäinen kerta, kun sellainen löytyy kädestä.
Lisäksi löytö tehtiin haudasta.
Jos vainajien mukana lasketaan hautaan tärkeitä esineitä,
mitä se kertoo?
Se kertoo uudesta tasosta kuolemaan liittyvissä tavoissa.
Se on -
lähestulkoon enemmän kuin uskalsimme toivoakaan.
Jos laji on valmis asettamaan jopa henkensä alttiiksi -
viedäkseen vainajansa tiettyyn paikkaan ja antaa mukaan jopa käyttöesineitä,
jotka poistetaan käytöstä, jotta vainaja saisi ne,
niin lajilla on oltava jokin käsitys elämästä ja kuolemasta.
Ehkä jopa tuonpuoleisesta.
Tuskin vainajalle annettaisiin työkalua, ellei tämän uskottaisi käyttävän sitä.
Jos kivi osoittautuu työkaluksi,
lapsesta tulee yksi kuuluisimmista arkeologisista löydöistä koskaan.
Saamiemme kuvien perusteella asiaa on kuitenkin mahdoton varmistaa.
Tarvitaan parempia kuvia korkeammalla resoluutiolla.
GRENOBLE, RANSKA
TT-kuva ei ollut tarpeeksi hyvä.
Se ei olisi riittänyt todistamaan mitään. Siksi tulimme tänne.
SYNKOTRONISÄTEILYTUTKIMUSLAITOS ESRF
Tulin tähän mielettömään, jättimäiseen koneeseen,
sillä tämä on maailman ainoa kone,
jossa tämä kipsiin kiedottu lapsi…
Pidän käteni sen alla.
…voidaan skannata metrin miljoonasosaa myöten.
Tuloksena on kuva…
Kulman pitää olla 45 astetta.
…työkalun muotoisesta kivestä ja sen reunoista.
Sitten voimme päätellä, onko se työkalu vai vain työkalun muotoinen kivi.
Tehdään testi.
Käytävä tyhjäksi.
Kuvaus muistuttaa röntgenkuvausta, mutta tehoa on hiukan enemmän.
"Hiukan enemmän tehoa" tarkoittaa 10 potenssiin 14 -
eli luku on 10 ja vielä 14 nollaa perään.
Tällaisella laitteella ei kannata teettää tavallisia röntgenkuvia,
sillä vaikka olisi terve ennen kuvausta, sen jälkeen on kuollut.
Käytän lihatiskivertausta.
Lihatiskillä makkara siivutetaan.
Me teemme samoin. Fossiili on kuin makkara, joka siivutetaan.
Me vain emme käytä veistä, vaan teemme virtuaalisia siivuja.
Kun makkara on siivutettu,
siivut asetetaan taas yhteen ja tuloksena on 3D-makkara.
Tarkkuus on noin 20 mikrometriä.
Niin tarkan kuvan saaminen kestää kauan.
No niin. -Haluatko ensimmäiset tiedot?
Haluan todellakin.
Nyt 3D-malli.
Upea.
Voitko tarkentaa tuonne yläreunaan?
Tähänkö? -Niin.
Tuossa on ehkä…
Nuo voisivat olla lohkomisjälkiä.
Reuna on kyllä selväpiirteinen. -Niin on.
Varsin terävä. -Kyllä.
Näyttää terältä.
Tuollainen hyvin terävä, kaareutuva reuna -
näyttää sopivalta kaapimiseen tai puun työstämiseen.
Kärjessä näkyy pieniä lohkomiseen viittaavia jälkiä.
Alkaa näyttää entistä enemmän siltä, että reunaa on ehkä käsitelty.
Minusta tuo näyttää työkalulta.
Työkalulta, jota on käytetty aika paljon.
Se saattaa hyvinkin olla työkalu.
Se muuttaa aika lailla käsitystämme maailmasta.
Ja -
se on samalla sekä jännittävää että vähän pelottavaa.
Enemmän jännittävää.
Olen ennenkin ollut mukana isoissa löydöissä,
mutta jos tuo on työkalu, tämä on koko urani suurin löytö.
Ehdottomasti.
Tämä nostaa esiin mahdollisuuden, että toinen ihmislaji -
on ehkä pohtinut tuonpuoleista jo ennen nykyihmistä.
VUODEN 2022 TUTKIMUS 4. PÄIVÄ
En yleensä puhu mielelläni hengellisyyteen liittyvistä asioista,
sillä ne eivät ole tiedettä.
Agustinin tiimi on kuitenkin saanut mieleni avautumaan -
ajatukselle pyhistä paikoista.
Jonkun, jolla on kaikesta kokonaiskuva, pitää mennä Dinaledin kammioon.
Nähdä ja kokea se itse.
Kaikkiin kysymyksiin ei voi vastata videokuvan perusteella.
Kuten aina, jaamme varusteet ja käymme ohjeistuksen läpi.
Uutta on se, että tänään minäkin menen Dinalediin.
Maropeng virnuilee.
Sanoin kaikille, etten ikinä laskeutuisi sinne.
Tunnen itseni hyväkuntoiseksi ja hoikemmaksi, joten menen alas.
Lopeta tuo virnuilu.
Kun kuulin sen, ajattelin:
"Tästä tulee pitkä päivä."
Olin varma, etten pääsisi kammioon ikinä.
Olen kohta 57.
Jos haluan päästä käymään luolajärjestelmässä,
aikani alkaa käydä vähiin.
Minua jännittää, sillä paikka on erittäin vaikeakulkuinen.
Hän on hyvässä kunnossa. Hän on kuntoillut meiltä salaa.
Hyvältä tuntuu.
Heippa.
Toivottakaa onnea.
Hyvältä tuntuu, Maropeng.
Kuljen nyt samaa reittiä,
jota naledit todennäköisesti kulkivat mennessään hautaamaan kuolleitaan.
Dragon's Back -harjanteen kiipeäminen ja muu…
Siinä hän on ollut aiemminkin mukana.
Kuilun läpi kulkeminen sen sijaan -
on jo paljon vaativampaa.
Voinko aloittaa? -Kyllä.
Maropeng ei ole tiellä. -Aivan. Lähden liikkeelle näin.
Sitten näin, vai? -Kyllä. Pidä kiinni…
Pitää saada jalka alle. Näin.
Voit mennä alas.
No niin. Käytänkö…?
Näinkö?
Ovatko jalat vapaina? -Kyllä vain.
Nojaudun tätä vasten.
Sujuuko? -Sujuu.
Näinkö? -Aivan, laskeudu alas.
Hyvä.
Sitten… Näetkö tuon pilarin?
Noin. No niin.
Minne seuraavaksi?
Olen hieman jumissa. -Siirry vähän ylemmäs.
Olen kiilautuneena.
No niin.
Okei.
Rintakehäni jää jumiin. Kyse on noin sentistä.
Aivan. -Olisiko vasaraa?
No niin.
Nyt pääsin ohi.
Sitten olet perillä. Laske jalkaa alemmas.
Minä vain… -Siirryn pois tieltä.
Hengähdän hetken.
Jestas sentään. -Pääsit perille.
Monenko vuoden jälkeen? -Yli kahdeksan vuoden.
Hieno suoritus.
Uskomatonta, että olen täällä. -Niinpä.
En uskonut tämän päivän koittavan.
Jestas. -Lee on alhaalla.
Jestas. Hillin esikammio.
HILLIN ESIKAMMIO SISÄÄNKÄYNTI DINALEDIIN
Olen nähnyt tämän televisiossa.
Nyt olet täällä. -Uskomatonta.
Kuules… -Pärjäsit tosi hyvin.
Nyt haluaisin jatkaa matkaa kohti Dinaledin kammiota.
Hyvänen aika. Katsokaa tätä seinämää.
Seinämää on naarmutettu.
Piktogrammeja.
Mieletöntä.
Tämä osa kammion sisäänkäynnistä on kaiverrettu täyteen kuvioita.
PIKTOGRAMMIT
Ne ovat juuri oikeassa paikassa, jos niiden on tarkoitus näyttää tietä.
Ne opastavat tuonne. Dinalediin.
Eivätkö nämä ole luontaisesti…? -En usko.
Miten tällaisia viivoja syntyisi luontaisesti?
Tai tuollainen? Tässä niitä ei ole.
Tässä kohdassa niitä ei näy. Tämäkin taitaa olla yksi niistä.
Näetkö?
Eikö tuo sinusta näytä kaiverretulta?
Täytyyhän sen olla.
Hittolainen sentään.
Olen tutkinut symboleja ja kalliomaalauksia,
mutta niitä ei ole nähty pieniaivoisten lajien kohdalla.
Jos naledit tekivät nuo,
koko homma nousee uudelle tasolle.
Pyhä jysäys.
Jatkamme nyt matkaa kohti Dinaledia.
Sammutan nyt mustavalon -
ja sytytän otsalamppuni.
Kun astun ensi kertaa Dinaledin kammioon.
No niin. Jopas.
En uskonut pääseväni tänne.
Kun katsoo suoraan ylös, näkee nuo huikeat muodostelmat.
Näen nyt ensi kertaa -
niin sanotun ykköskohteen eli haudan.
Jestas, tämä on…
Kunpa kaikki voisivat kokea tämän itse.
On ilmiselvää, kun tuota katsoo omin silmin,
että kyseessä todellakin on hauta.
Se on päivänselvää, kun katsoo tämän kohteen reunoja.
Aivan huikeaa.
Kun näissä paikoissa käy itse,
huomaa pysähtyneisyyden.
Täällä on hiljaista kuin hautakammiossa.
Silloin ymmärtää, miksi tänne tultiin.
Olen katsellut tätä paikkaa kuvien kautta kahdeksan vuotta.
Olin varma, etten ikinä olisi täällä itse.
Tunteet ovat pinnassa. Olen viettänyt ison osan elämästäni -
katsellen muiden kulkemista täällä jopa henkensä uhalla.
Täällä on kerta kaikkiaan henkeäsalpaavaa.
Kiitos.
Ilman tätä minulle olisi jäänyt väärä käsitys tästä paikasta.
En olisi nähnyt tätä.
Liu'u tuohon suuntaan.
Olen ihan paniikissa, koska en tiedä, mitä tuolla tapahtuu.
Niin, kuilu.
Tiedän, miten rankkaa siellä on. Nyt kun vain istun ja odotan…
Mietin, onko joku jäänyt jumiin.
Berg-Berg tulee.
Mahtavaa.
Hei. -Tervetuloa.
Täällä taas.
Tämä oli hulluinta, kamalinta ja mahtavinta, mitä olen koskaan tehnyt.
Varmasti.
Jestas sentään.
Uskomaton paikka. Siellä on varmaan kymmeniä ruumiita.
Seinämissä on kaiverruksia. -Kaiverruksiako?
Autanko? -Kyllä, kiitos.
Odota. -Voisin halata teitä kaikkia.
Ihan pähkähullua.
Olen aivan kuitti.
Yli kahdeksan vuotta sitten julistin, etten ikinä menisi kammioon.
Tänään menit. -Niinpä. Uskomatonta.
Huomenna uudestaan? -Ei.
En tiedä, mitä minulle tapahtui.
Kammiossa käyminen muutti minua perinpohjaisesti.
NELJÄ KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
Dinaledissa käyminen vaikuttaa minuun yhä syvästi.
Kun näin tämän…
Koin hallusinaation.
Tiedättekö sellaiset elokuvat, joissa matemaatikon tai fyysikon -
ympärille ilmaan alkaa ilmestyä hohtavia numeroita?
Minulle kävi niin.
Minun kaltaiselleni ihmiselle ei luulisi käyvän niin.
Kävi silti.
En ikinä unohda sitä hetkeä, kun tulin ulos ja kerroin kaiverruksista.
En ollut vielä näyttänyt niitä. Muistin kuvat puhelimessani.
Kun näytin kuvan teille,
Agustin pomppasi ylös ja John alkoi räplätä puhelintaan.
Sitten näytitte minulle tämän.
Neandertalilaiset tekivät tuon merkin 60 000 vuotta sitten Gibraltarilla.
Oikeanpuoleinen ristikkomerkki on lähes identtinen.
Homo naledi on tehnyt lähes samanlaisen merkin.
Näytän varhaisen nykyihmisen tekemiä kuvioita.
Tämä Blombosluolan esine on varhaisinta Homo sapiensin taidetta.
Homo naledi.
Näissä nähdään kolmen eri lajin -
piirtäminä samanlaisia kuvioita.
Mullistava löytö.
Tämä määrittää ihmisyyden kompleksisuuden uusiksi.
Emme ehkä olekaan niin monitahoisia ja erityisiä kuin on kuviteltu.
Saatoimme oppia taitomme muilta.
Eikö tämä ole osoitus -
yhteisestä mielen kuvastosta, joka meillä on jo syntyessämme?
Eikö tämä selvästi ole eräänlainen Rosettan kivi,
joka avaa kaikkien mielten jakaman kuvakielen ja symbolit?
Työkalun muotoinen kivi löytyi lähes suoraan kaiverrusten alta.
Tämä taas on Blombosluolasta.
Verrataan kiviä.
HOMO SAPIENS, 80 000 VUOTTA SITTEN HOMO NALEDI, 250–300 000 VUOTTA SITTEN
Kene pyörtyy kohta.
Aika merkittävä löytö.
Jos haluaisin kaivertaa jotain luolan kovaan seinämään,
tekisin sen käteen sopivalla kivellä, jossa olisi kovertamiseen sopiva kärki.
Tämä Homo naledin työkalu voi olla…
Ainakin väittäisin, että se on hyvin mahdollisesti -
vanhin todiste minkään ihmislajin työkalun käytöstä kuvien tekemiseen.
Mitä sanot, Kene? Työkalu vai ei?
Se on kynä.
Kynän muotoinen kivi.
Kiertelemme aiheen ympärillä välttyäksemme sanomasta asiaa suoraan.
Pelkäämme ihmisten reaktiota väitteeseen, että naledit tekivät luolataidetta.
Vieläpä siihen tarkoitukseen muokatulla välineellä.
He ottivat työkalun -
ja asettivat sen kuolleen lajitoverin käteen,
jotta tämä saisi sen mukaansa.
Miksi vainajia haudataan?
Moni sanoisi syyksi sen,
että uskomme kuoleman jälkeen tulevan vielä jotain.
Ruumiin laskeminen maahan on osa matkantekoa -
kohti tuonpuoleista maailmaa.
Ajattelivatko naledit,
että kuolema on siirtymä tai väylä toiseen paikkaan?
Siltä ajatukselta ei voi välttyä,
sillä naledit käyttivät kirjaimellisesti toiseen paikkaan vievää väylää -
kuljettaessaan sinne vainajiaan.
Ihmiset luovat uskomattoman merkityksellisiä paikkoja.
Ihmiset rakentavat korkeita ja vaikuttavia tiloja,
joissa yksilö kokee itsensä hengellisessä mielessä pieneksi.
Dinaledin kammiossa tuntee itsensä todella pieneksi.
Naledien harjoittama toiminta vaatii vankkaa vakaumusta -
ja uskoa siihen,
että kuvat, valo, tuli, toveruus, seinien kaivertaminen -
ja vainajista huolehtiminen -
on merkityksellistä.
Uskon ja uskomusjärjestelmien suhteen -
voidaan katsoa kauas 250–300 000 vuoden taakse -
ja nähdä pieni jyvänen.
Alkupiste.
Ja todisteita -
uskomattomasta kyvystä -
uskoa ja lopulta luoda uskontoja.
Kyvystä, joka on kasvaessaan tuonut sekä hyvää että pahaa ihmiskunnalle.
Kutsuisinko vastaavaa toimintaa ihmisten kohdalla hengellisyydeksi?
Kyllä. Mutta nyt ei ole kyse ihmisistä.
Vuosienkaan tutkimisen jälkeen en voi väittää -
tietäväni, millaista oli olla naledi.
Luiden kautta ei näe elämää.
Rising Star -luolasto on tarjonnut enemmän löytöjä kuin mikään muu paikka.
Silti meiltä puuttui paljon.
Olin alkanut jo lähes uskoa,
että tuloksena olisi vain pienen pieni kurkistusaukko,
joka jättäisi käsityksemme naledeista hyvin vajaaksi.
Viimeisellä tutkimusretkellä tapahtuikin yllättäen vaikka mitä.
Ensin Dragon's Backista löytyi nuotiopaikka.
Sitten symboleja.
Ja Kene löysi ruokaa.
Kun tietää, mitä joku syö,
näkee suoraan hänen sieluunsa ja elämäänsä.
Yhtäkkiä meillä oli käsitys kulttuurista.
Toisen lajin kulttuurista.
Vieläpä yhtä monitahoisesta kuin omalla lajillamme,
mutta eri lajilla, joten sitä on syytä arvostaa.
Se ansaitsee arvostusta -
koko ihmiskunnalta.
Tekstitys: Heidi Mäki