Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Диджей Вика! - Диджей Вика!
Искам да имам такава баба!
Мега!
Вие сте страхотна жена!
Снимай ни.
Това е велико! Много ви се възхищаваме!
Може ли да ви снимам?
Всичките ми внуци! Осиновявам ви!
Вика! Вика! Вика!
Д И Д Ж Е Й В И К А
Така...
Скарай се на някого, да! Добре!
Добре. Сега се прицели и стреляй с него в мен!
Яко! Велико, велико!
Жестоко гадже си!
Това е! - Това е! Сега ще стане яко!
Казах си, че няма да съм пенсионерка,
която седи като мушкато на прозореца.
А ще покажа, че може да се живее другояче.
Еха, чудесна си! Божичко, каква мацка!
А като работиш, нали си права?
Пускам по цяла нощ - до 4-5 ч. сутринта.
Като се пенсионирах, станах диджей. Специален педагог съм.
Работих 30 години зад решетките, в изправително заведение.
Като ме приемаха на работа, ми казаха:
"Жена? В изправителното?
Искате да работите в тази дупка? Идете в телевизията!"
А аз казвам: "Искам тук. Ще ме вземете ли?"
Той ми даде две седмици - ако се докажа, ще ме вземе.
И останах.
После станах ръководител, директор на тази институция.
И се пенсионирах.
Просто изумително!
Скъпи, искаш от 80-годишна бабка да направиш манекенка!
Мъжът ми се обръща в гроба.
Тази е супер!
Може би... - Супер е!
Баба касиерка от тоалетната!
Равенство Толерантност
Ето тук е моята пещера.
За пръв път виждам такова професионално студио.
Това е синтезатор за добавяне на...
На ефекти? - За добавяне на...
За ефекти ли е?
Не само за ефекти, на него може и да се свири.
Е, това вече е авангард!
С бийта!
В началото на такта, където влиза бийтът.
Типичен денс скреч! И тук!
Браво! Беше жестоко този път.
Вика и Варшава!
Висла...
Висла, Вика, Варшава.
Добре...
Скъпа, ти имаш внуци, нали?
Имам внуци, миличък. Внукът ми е на твоите години.
И идва ли на купоните ти? - Затова казвам, че си ми внуче.
А идват ли да те видят на партитата?
Нямат време за това, знаеш...
Те са съвсем друга порода хора.
Мисля, че внучката ми даже малко се срамува.
Да, по-скоро се срамува от мен.
Не сме толкова близки с тях, трудно ми е да кажа.
А аз не полагам усилия по въпроса, не умея да си купувам близост.
Оставям нещата да са естествени.
Като не става, не става.
Здрасти, привет!
О, какво ухание! - От мен ли?
Съпруг назаем!
Здравей!
Полял си се с одеколон!
Здравей, Вика. Къде беше, като ти звънях?
Бях глуха.
Добре...
Така.
Скъпи дами и господа, приветствам най-сърдечно
г-жа Шмит, известна в света на развлеченията
като Диджей Вика.
Призната е за най-старата диджейка в Полша.
Неведнъж просто съм си мислила
дали на тази възраст изобщо може да се прави нещо.
Ние сме по-близо до края, отколкото до началото.
Затова и не мисля на тази тема,
защото като се сетя за цифрите,
не знам колко ми остава да лудувам.
Веднъж влязох във ваната и не можах да изляза.
Обърнах се по корем,
опрях се на лактите си и някак се измъкнах.
Какво да правя? На съседа ли да звънна,
та да дойде да ме извади от ваната? Наложи се да разбера,
че трябва да го направя сама.
Защото няма никого наблизо.
Не казвам на никого за премеждията си.
Смятам, че не бива да го правя.
По-добре казвай, че си здрав - така ще се пласираш по-добре.
С всичко се справям сама,
а на никого не пречи и да си поплача тихичко вкъщи.
Мразя да гледам стари хора!
Няма проблем, че мразите -
просто погледнете в огледалото и ще видите същото.
Аз показвам старостта чрез това, че и аз самата съм стара.
Имам смелостта да живея, да се покажа
имам смелостта да живея публично...
Не трябва да се показвате.
Не, трябва да се показваме. Не можем да избягаме от старостта.
Но можем да я покажем по красив начин.
По-млади няма да станем, скъпи мои. Само ще ставаме по-стари.
Но като нямаш огледало, не го виждаш.
Скъпа, всеки ден се оглеждаме в огледалото и трябва да се обикнем
такива, каквито сме - така се живее по-здравословно.
А вие сте красива жена! Красива!
Вече предпочитам да пускам за гейове.
Със сигурност. Давай, сега пускаш ти.
Предпочитам да гледам млади хора, защото тогава ми се струва,
че имам още много време.
А като гледам старите,
си мисля: "По дяволите, колко ли още ми остава да живея?"
Ако гледаш тези хора,
не знаеш дали ще успееш да направиш всичко, което искаш.
Не мога да се наместя добре, по дяволите.
По дяволите, не е толкова лесно!
Гледай какво става! По дяволите. - Ще закъснеем.
Мамка му!
Ще се справим все някак.
А ако започнат да ни замерват с домати?
Ако е с домати, всичко е наред. Дано някой да не ни прасне с камък.
Чуй това! С тази ще започнем. Чуй.
Всички ще се разтанцуват. Шлагер е.
Кани ги на дансинга. - Ей сега.
Заповядайте на дансинга! Заповядайте!
Господата канят дамите.
Който танцува, не старее!
Заповядайте!
Екстра си. Усмивка!
Чудесно. Готова си. - Добре, сега аз.
Готови? Ще направя още една снимка.
Гледай - "Рай"! Кафене и дансинг.
Има ли още дансинги? - Да дойдем да потанцуваме?
Но не знам има ли дансинги в такива курортни местности.
Като бях в Шчавно...
Мислех, че е погребално бюро, а то било...
Вика, и ти имаш едни асоциации!
А било природолечебен център.
Аз, като съм непрекъснато сред хора,
наблюдавам какви са отношенията в семействата им.
Някои вземат майка си, водят я на почивка.
Питам я как е минало, къде е ходила.
А тя отговаря нещо като: "Децата днес ме поканиха на обед".
Аз към внуците си нямам никакви,
тъй да се каже, претенции - абсолютно никакви.
Но не ми се обаждат всеки месец.
По-скоро да звъннат веднъж на половин година.
Много е рядко. На половин година? - Да, не ми звънят всяка седмица.
Аз нямах възможност да посветя времето си на внуците.
И заради работата ми,
и заради пътуването ми зад граница, докато растяха...
Изобщо нямах време да взема внуците, да се занимавам с тях...
Не я защитавай, Вика. Нито за липсата на интерес към теб,
нито за това, че не ти се обажда и не идва да те види.
Нищо не я оправдава. - Затова аз просто не...
Нищо не очаквам в тази насока.
А и тези размисли, които имах...
... относно по-старата възраст...
... че...
... че за каквито и връзки да става дума,
старостта винаги е проблем.
Старият човек винаги е проблем, винаги е...
... затруднение за младите.
Малко им е като някакво бреме.
Като бреме е.
Гласова поща. Остави съобщение след сигнала.
Насреща в автобуса, днес следобед беше -
момиче на деветдесет години с поглед син седеше.
В контурите на тялото му, твърде рано променено,
видях чаровната девойка да наднича спотаена.
Тя бавно в своето убежище се връща,
но никой не я чака в студената й къща.
Сините очи - непроменени,
тялото е вече състарено.
Момиче синеоко, последен мой свидетел си сега.
Сините очи - непроменени,
тялото е вече състарено.
Момиче синеоко, кажи какво мечтаеше да станеш,
когато порастеш.
Тъй някога и майка й я гледаше с очи небесносини
край езерото през лета отминали.
Съзряха сините очи и първия копнеж на любовта.
Младежът се изгуби някъде...
И тя се пита жив ли е сега.
Отново смеещите се момичета по пътя срещам,
а старите - тях никой не поглежда.
Но ние знаем, справедливост ще се въздаде,
накрая всеки ще дочака своя ред.
Сините очи - непроменени,
тялото е вече състарено.
Момиче синеоко, последен мой свидетел си сега.
Сините очи - непроменени,
тялото е вече състарено.
Момиче синеоко, кажи какво мечтаеше да станеш,
когато порастеш.
Чао, любими! Чао-чао.
Чао, тръгвам.
Ако на човек нещо му липсва в живота,
най-вероятно това е нежността.
Но нежност...
Такава нежност, каквато вече не можем...
Вече не можем да имаме.
Не можем. Ако партньорът ти си е отишъл, това са...
Това са трудни мигове.
Да...
И тогава старостта ми напомня за себе си.
Старостта, която забравям,
когато пускам музика.
С това ли ще се покриеш? - Да, трябва да се покрия с нещо.
Сещам се сега за един виц.
Някакъв младеж си ляга пиян с една девойка.
Буди се на другия ден и гледа -
а тя една стара, сбръчкана, грозна.
Той я пита: "На колко си години?"
"А на колко ти изглеждам?"
А той: "На тази възраст хората вече са умрели".
Затова нямам обожатели.
Но това хубаво ли е? Времето ще покаже.
Докато човек се държи, е добре, а после...
А най-много ме е страх... Най-много ме е страх от болест,
заради която да завися от другиго.
Не дай боже!
Засега не може да тръгне нагоре, още се нагрява.
Балонът изисква търпение.
А не както правя там.
Този балон вече е повреден.
Не лети! - Не лети.
Еха, още малко! Лети!
Браво, браво!
Лети, гледай! Тръгна, тръгна!
Душко! Погледни насам!
Виж колко е красиво, гледай!
Това исках да хвана, заедно с теб.
Облечи си якето.
Муцка, облечи си якето, моля те!
Не, топло ми е, скъпи. - Моля те, облечи го.
Водата ме топли, престани.
После ще кашляш.
Ще кашля, добре!
И разстройство да хване, пак добре.
Боже мили...
Не те разбирам. Нещо си се побъркал, Кшищоф.
Виждам какво става с нея...
Какво става с нея?
Тук не се идва на разузнаване, на почивка,
идва се на работа. - А аз какво правя? Лежа ли?
Виждам, само че не ми харесва настроението ти. Не го понасям!
Тук съм, включвам машините. Какво искаш?
Искам да си нормален. - Нормален съм.
Груб си, и си вътрешно агресивен. Чувствам го.
Вика, нормален съм си, престани. - Не си! Писна ми.
Правиш циркове. - Вътрешно си много агресивен!
Напрегнат, натопорчен - и край!
Това е купон! Трябва да си спокоен, овладян
и да мислиш какво ще се пуска.
А ти дори не дойде да ме попиташ
какво общо ще пускаме, нищо! Само душка и муцка те вълнува!
Чакай, чакай! - Така е! Простотии!
Пускай си сама, мамка му.
Това ми идва в повече.
Шибана работа, с извинение.
Но едно мога да кажа, само едно.
Това е последното ми подобно пътуване.
Мамка му мръсна! По дяволите!
Танго червено!
Един без друг не можем да живеем.
Танго червено!
Червена нишка съдбата ми владее.
Танго червено!
Устата си ми дай, та жал и болка да преминат...
За много години, мамо!
Все така да имаш толкова сили!
Но и да не забравяш, че не си от желязо.
Само така ти се струва.
Така че си почивай. Намери си и малко време за почивка.
Нямам кога да си почивам.
Ние нямаме чак толкова близки контакти
като някои хора, които са почти зависими едни от други
в семейството.
На мен ми допада нещата да са по този начин.
Допада ми.
И край. На мен ми е достатъчно.
Аз си имам свой живот, свой собствен.
Толкова съм ангажирана и толкова съм заета,
че нямам време да влизам по къщите ви без предупреждение.
Понякога ми е мъчно,
но като видя другите, които са още по-зле,
ми минава и няма проблем.
Затова нещата са такива, каквито са.
Честит рожден ден! Да си ни жива и здрава!
Вие добре ли сте?! - За много години! Да си ни жива!
Е, не! - Викуня, любима моя, най-скъпа!
Просто ще ви смачкам!
Не, не мога!
Звездата ми, моята звездичка, най-прекрасна, 18-годишна!
Моля, заповядайте!
По колко са тези малките?
Тези са по 60.
Красиви са. - Да, тази е много хубава.
Много подаръци ли ще има под елхата?
Няма да има подаръци. Само две консерви за котката.
Олеле...
Боже мили, чакай малко...
Защо така клима тази елха?
Да му се не види!
Нямам намерение да пилея живота си за тая гадост! По дяволите.
Няма да украсявам елха.
Така... Това трябва да мине оттук.
О, здрасти!
Знаех си, че това си ти, знаех си!
Как мина пътуването?
Знаех си, че си ти. Чудех се дали ще те позная.
Да му се не види, не съм се облякъл празнично.
Но помня, че беше много хубав.
Ето това помня.
Заминах през 1946 г.
Струваше ми се, че Портата на зората е толкова красива!
А тук е такова скромно. - Скромно...
Как ви се вижда новият Вилнюс?
Малко тъжен ми се струва. Може би заради времето.
Тогава беше военно време все пак.
Голямо движение имаше по улиците. Всеки с вързопи, с куфари...
Атмосферата беше съвсем различна.
Погледни, няма хора! Гледай.
Може би всички се стягат за партито.
Чистят си обувките.
Хей, Вилнюс! Здравей!
Да посрещнем кралицата на дансинга!
Диджей Вика!
Диджей Вика е от Вилнюс!
Това е родният й град.
Аплодисменти за кралицата!
Единствена и неповторима!
Обичам ви! Обичам ви!
Обичаме те! Обичаме те!
Благодаря, скъпи! - Беше чудесно!
Така гладко мина!
Космос! - Да знаеш, с теб се свири чудесно!
А, благодаря! - А ти имаш ли дрешка?
Да, винаги.
Стигах дотук. Вдигах се на пръсти, за да видя куклата долу.
Живеех зад шкафа.
Живях там доста дълго време.
И излизах само вечер.
Живяла съм във Вилнюс на четири места.
Спомням си само отделни фрагменти, защото това бяха много тъжни,
много тъжни... Много тъжни фрагменти. Всичките.
Всичките. Такива като седенето в шкафа, и в избата, и изобщо...
Ако някой почукаше на вратата, изобщо не се отваряше,
така че, знаеш... Само ми се струва, че помня.
Нямам спомени, които...
... които да са радостни, категорично нямам.
Семейството ми загина през войната.
Нямам братя, сестри, лели, братовчеди...
Винаги съм копняла да имам, но нямах такива.
Може би не ми се получават тези връзки,
тези много близки отношения, защото не съм имала семейство.
Дами и господа,
във връзка с обявената в Полша епидемия от коронавирус
ви молим за ваша безопасност да останете по домовете си.
Призоваваме! Останете по домовете си!
От отговорното отношение на всеки един от нас -
не само днес и утре,
но и през цялото време, докато трае епидемията,
зависи здравето и животът ни - нашият и на най-близките ни.
Коронавирусът е реална и глобална заплаха.
Днес най-важното решение, което трябва да вземем,
е да откажем всички масови забавления.
Не знаех, че имам толкова много списания... Боже мили!
Не е толкова просто.
Така...
Как ще стана сега?
О, мамка му... Ала!
Нещата не са такива, каквито ни се струват.
Мамка му мръсна.
Здрасти! Ало?
Върна ли се вече от Жельона Гура?
Върнах се, но не ми се иска да говоря по телефона.
Не ми се иска.
Не ти се иска? - Но се върнахме.
Не, не ми се иска.
Е, добре.
Тогава чао. - Е, до скоро, чао! Чао.
О, няма нищо...
Няма нищо, след което да тича човек!
Няма нищо,
което тъй силно, тъй силно той би желал.
Няма нищо, няма нищо, няма нищо,
но това, що го има, всичко то ти дарява живот!
Ново време, ново аз.
Колко си хубав, миличкият ми!
Благодаря, благодаря. Набрани от градинката ти!
От тази долу. - Благодаря, скъпи, влизай.
Здравей, слънчице, здравей!
Чайчето вече е готово, заповядай. Ето тук ще го сложа.
Да, точно така, супер.
Сега ще се запари.
Вземи си шарлотка, имам и друг сладкиш, ще получиш.
В ефир ли сме вече?
Здравейте!
Тук са Марчин и Вика.
Мисля, че сме готови. Наред ли е всичко?
Всичко е готово. Ще се включите ли?
Това е - краят на света.
Котаракът изключи предаването.
Не е толкова лесно да се живее с него.
Благодарим ви, Саудитска Арабия и ОАЕ!
Благодарим, че танцувахте с нас! Надяваме се, че ви хареса.
По дяволите, всеки път се чудя как се слага тая дивотия! Чакай...
Дудуш!
Чакай малко! Добре ли ти го сложих, или сбърках?
Май пак съм сбъркала! По дяволите.
Чакай малко, направо ще се побъркам с това чудо...
Пълна магария. Къде се пъха това, мамка му?!
Не! Мамка му мръсна, дявол го взел! Как се слага тая гадост проклета?
Стой!
Мътните го взели...
По дяволите, забравих кода!
Трябва...
Чумата да те тръшне...
Боже мили!
Трябва да се сетя...
Мога аз да ви отворя. - Миличък, забравих кода!
Тази ръка ли? Давай! - Не знам, чакай малко...
Давай тук, давай.
Сега трябва по-високо. Боли ли? - Боли адски!
Гадост, не съм улучила дупката...
Толкова ли те боли?
Още малко, още малко там. Готово!
Сега по-добре ли е?
Ох, да...
Ако беше на няколко милиметра по-нататък...
... ме чакаше болница и операция.
Седмици в леглото на тази възраст... - Успокой се вече.
Направо си извадила късмет.
Ако вляза в болница та тази възраст, няма излизане.
Само с краката напред.
Да ти кажа, често ми идват разни такива мисли...
Да се оттегля вече от публичния живот.
Просто се старая да не прекрачвам определена бариера.
Бариерата на физическите си дадености...
Както и на интелектуалните, психическите.
Защото това са много важни неща, свързани с психиката.
Дали ще бъда... Дали ще съхраня логическото си мислене?
Не искам да се превръщам в посмешище...
Да форсирам нещата. Не искам хората да си мислят:
"Виж я! Въпреки всичко не знае кога да спре, кога да се оттегли".
В живота винаги има определени граници,
определени граници за възможностите ни.
Да.
Супер, мамо!
Чудесно!
Добре.
Готово.
Изхождам от принципа,
че не обичам да се натрапвам, не искам да бъда някъде,
където съм нежелана.
А винаги ми се струва, че съм нежелана за някого.
И така започвам да се чувствам като натрапница.
Затова и съм малко встрани от всичко.
Липсват ми топлите отношения,
липсва ми сърдечността и близостта.
А от кого искаш да ги получиш?
Кой ще ти ги даде, мамо?
Познатите ти от дискотеката ли? - Не, не, шегуваш се.
Кой може да ти даде това, ако не най-близките - аз, Марек?
Хубавите топли отношения са ни нужни, мамо.
Но това трябва да се помни винаги, а не чак като мине определено време.
Нито веднъж не сте ме поканили на свой рожден ден или имен ден!
Мамо, аз никого не каня!
Какво да ти отговоря, като от 20 години не съм празнувал?
Е, не е така. - И трябва ли да имаме рожден ден,
за да се отбием да се видим, за да дойдеш при нас?
Та ти от почти 20 години не си идвала при нас!
Не се чуди, мамо, че много не се интересувам какво правиш.
Колкото ти се интересуваш, толкова и аз.
Това изобщо не ме учудва. Аз не се интересувам от спорт.
А мен не ме интересува свиренето ти. Изобщо.
Ами хубаво! Всичко е наред.
Ти живееше в кв. "Охота", на 1 км от стадиона,
на две спирки, можеше да дойдеш на някой мач,
да видиш как играе синът ти, как представя Полша.
При Марек... веднъж да си отишла за тези 20 години.
А на другия край на Полша с 30-килограмов куфар
със сто плочи можеш да отидеш с нощния влак!
Можеш да пътуваш по участия, а при сина си - не, защото е далече.
И ние сме чувствителни!
Да не мислиш, че само ти?
Просто приех, че трябва да бъда
колкото може по-дълго абсолютно самостоятелна.
Колкото може по-дълго да не бъда бреме за никого.
Така приемат нещата онези хора, които са такива побъркани като мен.
Утре излизаме на улицата!
Големият пенсионерски парад! Диджей Вика ви кани!
Публикуване...
На човек още му се иска да е хубав, мамка му, по дяволите.
Затова ще бъда още по-цветна!
Мътните да го вземат... Друго беше, като бях по-млада.
Колкото съм по-стара, толкова повече заприличвам на шарен папагал.
Парад на пенсионерите
Да бъдем!
Значи парадът е ваша идея? - Да, моя идея е.
Хрумна ми, че според много хора
на стари години вече няма живот,
че старостта не е интересна, че старостта вече е един етап,
на който човек не се развива, а седи на пейката,
върти броеницата и мисли само за небето.
Е, скъпи мои, да си мисли кой каквото ще!
Аз мисля за рая на Земята!
Ние сме 9 милиона!
Скъпи мои, ние показахме възрастта си!
Показахме, че няма начин животът ни да свърши с пенсията!
Парадът е открит! Напред към бъдещето!
Вика! Вика! Вика!
На сребърното поколение - нашите родители, баби и дядовци.
И на нас самите в бъдещето.
Превод ЮЛИАНА ТАНЧЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО