Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DJ Vika! -DJ Vika!
Volio bih imati baku poput tebe.
Tako si fora!
Ti si prava žena!
Slikaj nas, može?
Sjajno! Jako te poštujemo!
Mogu li se slikati s tobom?
Unuci moji. Sve ću vas posvojiti.
Vika! Vika!
VIKA!
Da.
Prekori nekoga! Tako je!
Sad pucaj!
Fora! Sjajno!
Ti si svemirka.
Bogme! -Stvari se događaju.
Rekla sam sebi da neću biti ona starica
koja samo sjedi kao biljka na prozoru.
Pokazat ću da je moguće živjeti na drukčiji način.
Sjajno! To je vatra!
Radiš li na nogama?
Sviram cijelu noć, do četiri ili pet ujutro.
Počela sam svirati u mirovini, bila sam učiteljica djeci s posebnim potrebama.
Radila sam 30 godina u maloljetničkom zatvoru, iza rešetaka!
Kad su me zaposlili, rekli su,
"Mlada dama, ovdje? U ovakvom svinjcu? Idite na televiziju, gđice".
Rekla sam, "Ne, želim biti ovdje. Hoćete li me primiti?"
Dao mi je dva tjedna da se dokažem.
I ostala sam.
Poslije sam postala upraviteljica, a zatim i direktorica ustanove.
Onda sam otišla u mirovinu.
Nevjerojatno.
Želiš li pretvoriti 80-godišnju bakicu u model, dušo?
Suprug mi se okreće u grobu.
Ovo je sjajno.
To bi moglo. -Sjajno je.
Bakica na zahodu!
JEDNAKOST TOLERANCIJA
Dobrodošli u moju špilju.
Prvi put vidim tako profesionalni studio.
Ovo je sintisajzer.
Za posebne efekte? -Za...
Je li tako? Za posebne efekte?
Ne samo to, možeš ga i svirati.
Jako avangardno!
I pusti.
Na početku ritma, pusti.
Osnovni plesni miks. Evo.
To je dobro.
Vika i Varšava.
Vistula.
Vistula, Vika i Varšava.
Tako je.
Smiješak.
Imaš li unučadi? -Imam, dragi.
Unuk mi je tvojih godina.
Dolazi li na tvoje zabave? - Zato kažem da si mi unuk.
Dolaze li ikad na tvoje nastupe?
Nemaju vremena.
Oni su potpuno druga vrsta.
Mislim da se unuka malo i srami.
Srami se mene.
Teško mi je to reći, ali nismo baš bliski.
Ali, ne želim kupovati veze.
Sve prepuštam prirodi.
Ne možeš siliti.
Bok! -Zdravo.
Kakav krasan miris. -Ja?
Moj posuđeni muž.
Bok!
Utapam se u losionu poslije brijanja.
Bok, Vika, gdje si bila? Zvonio sam.
Samo sam gluha.
Dobro.
U redu.
Dame i gospodo, pozdravite gđu Szmyt,
poznatiju kao DJ Vika u svijetu zabave.
Smatra se da je najstarija DJ-ica u Poljskoj.
Nekad sam se pitala
je li uopće išta moguće raditi u ovoj dobi.
Bliži smo kraju nego početku.
Zato ne razmišljam o tome,
jer kad vidim svoj datum rođenja, pitam se koliko dugo još mogu.
Nekidan nisam mogla izaći iz kade.
Zato sam se okrenula na trbuh, pogurala se laktovima,
i nekako izašla.
Naposljetku, zar sam trebala pozvati susjeda
da me izbavi iz kade? Sve sam morala naučiti raditi sama.
Jer nema nikoga.
Nikome ne govorim o svojoj patnji,
mislim da nitko ne bi trebao.
Bolje se prodati kao zdravog, zar ne?
Kao da se sa svim možete nositi,
a neće naštetiti ako se potiho isplačete kod kuće.
Mrzim gledati stare ljude! - Možeš mrziti koliko god hoćeš,
pogledaj u zrcalo i eto te.
Starost pokazujem tako što sam stara.
Imam hrabrosti pokazati se
i živjeti u javnosti, ali trudim se... -Ne moraš to pokazivati.
Ne, moramo to pokazati. Ne možeš pobjeći od starosti, gospođo.
Mi smo ti koji je mogu prikazati na prekrasan način.
Ne postajemo mlađi, dragi moji, samo stariji.
Bez zrcala, ne vidiš to.
Ali, draga, gledamo se u zrcalo svakog dana i moramo se voljeti
onakvima kakvi jesmo, jer ćemo onda imati zdraviji život.
A ti si zaista prekrasna žena.
Radije sviram za gejeve. - Naravno. Hajde, red je na tebe.
Više volim gledati mlade, jer kad gledam njih,
mislim da još imam mnogo vremena.
A kad gledam starce,
pitam se koliko mi je vremena ostalo.
Ako ih pogledaš,
ne znaš hoćeš li stići napraviti sve što još želiš.
Ne mogu naći pravo mjesto, dovraga.
Nije tako lako, curo.
Vidi što se događa! - Zakasnit ćemo, kvragu!
Nekako ćemo uspjeti.
Što ako nas gađaju rajčicama?
S tim se mogu nositi, nadam se da nas neće gađati kamenjem.
Poslušaj ovo. Počet ćemo s ovim.
Rasplesat ću sve.
Dovedi ih na plesni podij. -Dobro.
Molim vas, dođite na plesni podij. Gospodo, pozovite dame.
Oni koji plešu nikad ne ostare. Dođite svi.
Fora. Nasmiješi se.
Sjajno, vidi. -Red je na mene.
Gotovo? Još jednu.
Vidi, "Paraside". Kava i ples.
Pitam se održavaju li plesove. -Zašto ne bismo otišle?
Ali ne znam imaju li u ovakvim odmaralištima plesne večeri.
Kad sam bila u Szczawnou... - Mislila sam da je pogrebno poduzeće.
Vika, tvoje me asocijacije zapanjuju.
To je prirodni medicinski "spa".
Kad sam okružena ljudima,
promatram različite odnose u obiteljima.
Neka djeca vode majke na odmore.
I kad pitam kako je bilo,
kažu kako su ih djeca danas pozvala na ručak i slične stvari.
Ja svoje unuke ne krivim.
Apsolutno ne.
Ali, ne dobivam pozive svaki mjesec,
prije svakih šest mjeseci ili tako nešto.
To nije često. Jednom u šest mjeseci? - Da, definitivno ne svaki tjedan.
Nisam imala mogućnost posvetiti vrijeme unucima
zbog posla i putovanja u inozemstvo dok su odrastali.
Nikad nisam imala život u kojem bih se mogla brinuti za unučad.
Nema objašnjenja za njezin manjak interesa
ni za činjenicu što te nikad ne zove i ne posjećuje.
Nema izgovora.
Pa, zato se ne miješam.
Osim toga, razmišljala sam
o starosti,
i kako,
bez obzira koliko je odnos blizak,
starost je uvijek problem.
Stara je osoba vrsta problema,
teret mladim ljudima.
To je mala glavobolja.
Teret.
Dobili ste glasovnu poštu, ostavite poruku nakon signala.
Ne.
Bok, ljubavi.
Bok.
Bok, idem.
Ono što je osobi najpotrebnije u životu
svakako je nježnost.
No, to je nježnost...
Vrsta nježnosti koju više ne možete...
Više ne možete imati.
Jednostavno ne možete.
Ako vam partnera više nema, to je teško vrijeme.
Da...
I onda se sjetim da sam stara,
što zaboravim,
kad puštam glazbu.
Hoćeš li se pokriti ovim? -Hoću malo, da.
Sjetila sam se šale.
Pijani dečko ode u krevet s curom.
Probudi se sljedećeg jutra,
i pogleda je, ali ona je tako stara, naborana, ružna.
Pita je, "Koliko si stara"?
"Koliko staro izgledam"?
A on kaže, "Ljudi ne žive toliko dugo".
Zato nemam afere.
Ali je li to dobro?
Vrijeme će pokazati.
Ako si sposoban, dobro, ali nakon toga...
Najviše se bojim
bolesti zbog koje bih postala ovisna o nekome.
Ne može još poletjeti jer je još zagrijava.
Balon zahtijeva strpljenje.
Ne kako oni rade, jer je ovaj već razbijen.
Neće letjeti. -Neće.
Jednostavno neće.
Hajde, tako je, leti!
Bravo!
Leti!
Vidiš? Gore je!
Ide!
Dušo,
pogledaj ovamo.
Vidi kako je prekrasno.
To sam htio uhvatiti,
i tebe.
Obuci jaknu.
Dušo, molim te, obuci jaknu.
Ali vruće mi je, srce.
Molim te, obuci je. - Prestani, kuham se.
Prehladit ćeš se.
Pa što ako se prehladi?
I ako dobije proljev, pa što? Zaboga!
PRIDE FESTIVAL PRAG
Ne kužim te. Jesi li sjeban, Krzysztofe?
Vidim što se događa s njom.
A što je to?
Nisi ovdje zbog užitka ni odmora.
Došao si raditi. -A što radim? Opuštam se?
Ne, samo mi se ne sviđa tvoje raspoloženje, ne mogu ga podnijeti.
Ovdje sam i spajam sve. Što još hoćeš?
Samo budi normalan. -Jesam.
Mrzovoljan si i pasivno agresivan. Iritantno je.
Vika, normalan sam, prestani. -Nisi normalan.
Ne radi scenu. -Dosta mi je.
Agresivan si, uštogljen i cjelokupno sjeban!
Moraš biti smiren i usredotočen, te razmišljati o tome što puštaš.
Nisi ni pitao što puštamo.
Samo nešto tepaš.
Čekaj, čekaj. Sviraj sama, zaboga.
Meni je previše.
Raspižđuje me, oprosti na izrazu.
Ali jedno ti sa sigurnošću mogu reći. -Da?
Ovo mi je posljednje putovanje s njom.
Jebote! Kvragu.
Sretan rođendan, mama.
Želim ti da nastaviš biti tako snažna.
Samo se sjeti da ne možeš sve raditi.
Samo se tako čini.
Zato se opusti i uvijek nađi vremena za odmor.
Nemam vremena za odmor.
Možda nismo toliko bliski kao neke druge obitelji,
u kojima su članovi obitelji gotovo ovisni jedni o drugima.
No odgovara mi što mi imamo.
Zaista.
I to je to, meni je dovoljno.
Imam vlastiti život.
Toliko sam zauzeta
da jednostavno nemam vremena nenajavljeno vas posjetiti.
Ponekad sam tužna,
ali onda pogledam druge kojima je gore,
i taj osjećaj nestane, nema problema.
Tako je kako je.
Sretan rođendan! - Jeste li vi zdravi?
Sretan ti rođendan!
Nisam očekivala! - Vika, najdraža moja.
Ubit ću te zbog ovoga.
Bravo, ljepotice.
Nisam ovo očekivala.
Zvijezdice moja, najljepša si 18-godišnjakinja!
Izvolite. -To je od nas.
Koliko su maleni?
Šezdeset svaki.
Prekrasno. -Da, jako lijepo.
Očekujete li mnogo poklona? -Molim?
Očekujete li mnogo poklona? - Samo dvije konzerve mačje hrane.
Čovječe!
Bože, čekajte trenutak.
Kakvo drvce ima ovakve iglice?
Prokletstvo.
Neću izgubiti život zbog ovog sranja, dovraga!
Neću imati božićno drvce.
Dobro, trebam samo...
Zdravo!
Znala sam da si to ti!
Kako je bilo na putu. -Pa, znaš.
Znala sam da si ti, pitala sam se bih li te prepoznala.
Nisam odjeven za zabavu.
Ali sjetila sam se da si jako lijepo izgledao.
To sam zapamtila.
Otišla sam 1946. godine.
Zapamtila sam Vrata zore kao mnogo veća.
Ali skromna su. -Istina.
I kakav vam se Vilnius čini danas?
Malo tužan. Možda zbog vremena.
Ipak je tad bio rat.
Mnogi su se ljudi kretali uokolo sa svojim stvarima.
Bila je mnogo drukčija atmosfera.
Pogledaj, ovdje nema ljudi.
Možda se svi spremaju za zabavu?
Čiste cipele.
Bok, Vilniuse! Toplo nas pozdravite!
Pozdravite kraljicu plesnog podija.
DJ Vika!
DJ Vika je iz Vilniusa.
To joj je rodni grad.
Zato zaplješćite kraljici!
Jedna jedina!
DJ Vika!
Volim vas!
Volimo te!
Hvala, dušo. -Bilo je sjajno.
Bilo je tako glatko.
Stvarno fora. -Sjajno je svirati s tobom, znaš?
Hvala.
Imaš li jaknu?
Da, uvijek.
Posezala bih ovamo.
Stajala bih na vrhovima prstiju da vidim lutku ispod.
Živjela sam iza ormara.
Dosta sam dugo tamo živjela.
Izlazila sam samo navečer.
Mislim da sam u Vilniusu živjela na četiri mjesta.
Sve su ove uspomene fragmenti, sve je to jako tužno.
Vrlo tužni fragmenti. Svi oni.
Svi, kao što je sjedenje u ormaru, u podrumu, i sve to.
Ako bi netko pokucao, uopće nismo otvarali.
Znate, nije bilo lako.
Nemam uspomene koje su...
Sretne uspomene nemam uopće.
Obitelj mi je umrla u ratu.
Nemam braće, sestara, tetki, rođaka.
Uvijek sam žudila imati ih, ali nisam ih imala.
Možda zato moji odnosi ne funkcioniraju,
zato moje bliske veze ne uspijevaju, jer nikad nisam imala obitelj.
Dame i gospodo,
zbog izbijanja pandemije koronavirusa,
molimo vas da ostanete u kućama zbog vlastite sigurnosti.
Pozivamo vas da ostanete kod kuće.
Budite odgovorni jedni za druge,
ne samo danas i sutra,
već tijekom cijele epidemije.
Zdravlje i životi naših voljenih ovise o tome.
COVID-19 stvarna je i globalna prijetnja.
Danas smo odlučili otkazati sve velike događaje.
Nisam znala da imam toliko. Dragi Bože!
STROST JE SAMO MOJE ODIJELO
Nije sve tako jednostavno.
Pa...
Zar ne ustajem lijepo?
Jebote.
Stvari nisu onakve kakve mislimo da jesu.
Kvragu!
Bok, mama.
Jesi li se vratio iz Zielone Góre?
Jesam, ali ne želim razgovarati na telefon.
Ne želim...
Ne da ti se? - Ali vratili smo se.
Ne da mi se.
U redu.
Onda bok. -Vidimo se kasnije, bok.
"Nema više ničega,
nema se za čim trčati,
nema više ničega,
ničega za poželjeti,
nema više ničega,
što ti daje volju za životom".
Sljedeća postaja je Glavni kolodvor.
Nova vremena, novi ja.
Krasan si, dragi!
Hvala! Ravno iz tvog vrta?
Iz onog dolje. - Hvala, dušo. Uđi.
Bok, dragi.
Izvoli svoj čaj. -Sjajno.
Neka malo odstoji.
Imam pitu od jabuka i još jedan kolač.
Jesmo li u eteru?
Zdravo!
Ovdje Marcin i Vika.
Bok.
Mislim da smo spremni, je li to u redu?
Je li... -Sve je spremno. Želite li se uključiti?
Neka sam prokleta!
Mačka je ugasila prijenos. - Nije lako živjeti s njim.
Hvala, Saudijska Arabijo, Emirati!
Hvala što ste bili s nama i plesali, nadam se da ste uživali.
Dovraga, kako se ovo stavlja? Čekaj.
Duduśe!
Čekaj, jesam li stavila kako treba ili ne?
Pogrešno je. Sranje.
Čekaj malo. Neka ovo ide kvragu.
Evo ove prokletinje, a kamo ovo ide?
Nema šanse, prokletstvo. Kako se ovo stavlja?
Evo!
Kvragu.
Sranje, zaboravila sam šifru.
Moram...
Prokletstvo.
Isuse Kriste.
Stvarno moram...
Mogu ja umjesto vas. - Bože, zaboravila sam šifru.
Ovako? -Čekaj, nemoj da se zapetlja.
Hajde, požuri.
Ovo mora ići više. Boli li? -Da, jako.
Kvragu, stavila sam u krivu rupu.
Boli li toliko?
Još malo. To je to.
Je li sad dobro?
Da.
Da je bilo samo par milimetara na stranu...
Morala bih u bolnicu na operaciju.
Tjedni u bolnici. U mojim godinama. -Ne govori to.
Imala si mnogo sreće.
Znaš... -U ovim godinama nikad ne bi otišla iz bolnice.
Možda u lijesu.
U posljednje sam vrijeme razmišljala.
O povlačenju iz javnog života.
Pokušavam ne prijeći granicu,
svoju fizičku,
intelektualnu i psihološku granicu.
To su važne stvari, povezane sa psihom čovjeka.
Hoću li zadržati nešto logičkog prosuđivanja?
Ne želim da me ismijavaju,
niti da se čini kako forsiram.
Netko može pomisliti
kako unatoč svemu ne mogu otići, ne mogu pustiti.
U životu uvijek postoje određena ograničenja,
određene granice naših sposobnosti.
Tako je.
Ovo je sjajno, mama. -Divno!
Dobro.
Gotovo.
Znaš da se ne volim nametati.
Ne volim biti negdje gdje nisam poželjna.
Uvijek pretpostavljam da me netko ne želi tamo.
Zato se osjećam kao uljez.
Zato se uvijek povučem.
Nedostaju mi oni topli odnosi,
ta toplina i bliskost.
Od koga to želiš dobiti? Tko ti to može dati, mama?
Tvoji prijatelji iz diska? Šališ se? -Ne, mislim...
Tko ti to može dati ako ne tvoja najbliža obitelj, ja i Marek?
Ljudi trebaju bliske veze, mama.
Ali ono što trebaš zapamtiti je da to nije samo ponekad.
Nikad me nisi pozvao na imendan ni rođendan.
Mama, nikoga ne zovem.
Što da ti kažem?
Nisam slavio imendan 20 godina.
Točno. -Osim toga, zar nam je potreban rođendan
da bismo se posjetili? Da bi nas ti posjetila?
Nisi nas posjetila 20 godina.
Nemoj se čuditi ako se ne zanimam previše za tebe.
Pokazujem jednako interesa koliko i ti.
Uopće se ne čudim. Nisu me zanimali sportovi.
A mene uopće ne zanima tvoja glazba.
I to je u redu, nema zamjerki.
Živjela si kod stadiona, dvije stanice dalje.
Mogla si doći na utakmicu i vidjeti kako ti sin predstavlja Poljsku.
Mareka si posjetila možda jednom u 20 godina.
Putovala si po cijeloj zemlji s kovčegom od 30 kilograma,
punim ploča, noćnim vlakom.
I mogla si ići na gaže. Ali posjetiti sinove? Ne, to je predaleko.
I mi smo osjetljivi.
Misliš da si to samo ti?
Pretpostavila sam da trebam biti neovisna dok god mogu,
nikome ne biti teret dok god mogu.
To misle sjebani ljudi, sjebani poput mene.
SUTRA NA ULICAMA VELIKA PARADA STARACA
DJ VIKA VAS SVE POZIVA
I starci žele izgledati lijepo, kvragu!
Imat ću još više boja!
Kvragu!
Bilo je dobro kad sam bila mlađa, ali sad...
Što sam starija, to više sličim na papigu.
PARADA STARACA
Ova je parada vaša ideja? -Da.
Mislila sam da starost nosi samo probleme,
da je dosadna,
da se u tom periodu života ne možete razvijati, samo sjediti na klupi.
Igrati se krunicom i sanjariti o raju.
Pa, ljudi to mogu misliti ako žele.
Ali ja želim raj na zemlji.
IMA NAS DEVET MILIJUNA
Dragi svi, pokazali smo svoju dob!
Pokazali smo kako nema šanse da nam životi završe nakon mirovine.
Proglašavam paradu otvorenom, zgrabimo budućnost!
Vika! Vika!
SREBRNOJ GENERACIJI NAŠIH RODITELJA, DJEDOVA I BAKA
I BUDUĆIM NAMA
MEDIATRANSLATIONS