Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- DJ Vika! - DJ Vika!
Ilyen nagymamát szeretnék!
Annyira vagány!
Maga fantasztikus!
Csinálj rólunk egy képet!
Eszméletlen! Annyira tiszteljük!
Lefotózhatom?
Drága unokáim! Örökbe fogadlak titeket.
Vika! Vika! Vika!
VIKA!
Igen.
Most legyél mérges! Ez az!
És most célozz rám!
Király! Nagyon jó! Nagyon jó!
Most jön az űrlány.
- Na! - Most jön az igazi buli.
Eldöntöttem, hogy nem leszek olyan öregasszony,
aki csak ül az ablakban, mint egy növény.
Meg akartam mutatni, hogy lehet ezt másképp is csinálni.
Csodálatos! Akár egy petárda!
Állva szoktál dolgozni?
Egész éjjel játszom, 4-ig vagy 5-ig.
Nyugdíj után kezdtem DJ-kedni. Amúgy nevelőtiszt voltam.
30 évig dolgoztam a fiatalkorúak börtönében, rácsok mögött.
Amikor felvettek, azt mondták:
"Egy ilyen fiatal lány itt? Ebben a patkánylyukban? Menjen máshová!"
Azt feleltem: "Nem, ide akarok jönni. Felvesznek?"
Két hetet kaptam, hogy bizonyítsak.
És maradtam.
Később vezető lettem, majd az intézmény igazgatója.
Aztán nyugdíjba mentem.
Elképesztő.
Modellt akarsz csinálni egy 80 éves nagyiból?
A férjem forog a sírjában.
Ez tök jó!
- Ez... - Ez jó!
Vécés nagyi!
EGYENJOGÚSÁG TOLERANCIA
Üdv a barlangomban!
Először járok ilyen profi stúdióban.
Ez a szintetizátorom...
A speciális effektekhez?
Azokhoz? A speciális effektekhez?
Nem csak azokhoz, játszani is lehet rajta.
Hű, ez nagyon avantgárd!
És elenged!
Az ütem elején elenged.
Alap tánc szkreccs. Itt!
Jó. Ez nagyon jó!
Vika és Varsó.
A Visztula...
Visztula, Vika, Varsó.
Ez az!
Mosolyogj!
- Vannak unokáid, ugye? - Vannak, kedvesem.
Annyi idősek, mint te.
- El szoktak menni a bulijaidra? - Ezért hívlak unokámnak.
Elmennek a bulijaidra?
Nincs nekik arra idejük.
Őket egész más fából faragták.
Azt hiszem, a lányunokám egy kicsit szégyell is.
Szégyell engem.
Nehéz bevallanom, de nem állunk túl közel egymáshoz.
De nem akarom erőltetni a kapcsolatokat.
Ezt a természetre bízom.
Ha nem megy, nem megy.
- Ó! - Szia! Helló!
- De jó illat van! - Nekem?
A kölcsönférjem.
Szia!
Bűzlesz az arcszesztől.
Szia, Vika! Hol jártál? Nyomtam a csengőt.
Megsüketültem.
Oké.
Így ni.
Hölgyeim és uraim! Szeretném üdvözölni Szmyt asszonyt,
akit úgymond a szórakoztatóiparban DJ Vikaként is ismernek.
Ő a legidősebb DJ Lengyelországban.
Néha azon morfondírozom,
hogy lehet-e ebben a korban bármit is csinálni.
Mi már közelebb vagyunk a végéhez, mint az elejéhez.
Ezért nem is gondolok rá,
mert ha eszembe jut, mikor születtem, azon töprengek, mennyi van hátra.
A múltkor alig tudtam kikászálódni a kádból,
így hasra fordultam, felnyomtam magam a könyökömmel,
és valahogy kimásztam.
Mit kellett volna tennem? Hívni a szomszédot,
hogy szedjen ki onnan? Meg kell tanulnom egyedül boldogulni.
Mert nincs senki, aki segítsen.
Nem beszélek a szenvedéseimről,
szerintem az nem vezet sehová.
Jobb, ha egészséges embernek mutatjuk magunkat, igaz?
Aki megbirkózik mindennel.
De otthon egy kis pityergés sem árt meg senkinek.
- Utálom az öregek látványát. - Utálhatja, ha akarja,
de ha belenéz a tükörbe, az néz vissza.
A saját öregségemmel mutatom meg az öregséget.
Van bátorságom megmutatni magam.
- Nyilvános életet élek, de... - Nem kell azt mutogatni.
De, meg kell mutatni. Nem menekülhetünk előle, hölgyem.
Csak mi tudjuk ezt szépen megmutatni.
Nem leszünk már fiatalabbak. Csak öregebbek.
Tükör nélkül nem látni.
Kedvesem, de minden nap belenézünk a tükörbe, szeretnünk kell magunkat
olyannak, amilyenek vagyunk, így egészséges az élet.
És maga igazán gyönyörű.
- Inkább a melegeknek játszanék. - Értem. Gyere, te jössz!
Jobb szeretem a fiatalokat nézni, mert ha őket nézem,
úgy érzem, sok időm van még.
De ha öregeket nézek,
azon mélázom, vajon mennyi időm van még hátra az életből?"
Ha őket nézed,
elbizonytalanodsz, hogy meg tudod-e még tenni, amit terveztél.
Nem találom a jó helyet.
Ez nem is olyan könnyű!
- Nézd, mi van itt! - El fogunk késni. A fenébe!
Majd csak odaérünk valahogy.
Meg fognak dobálni paradicsommal.
A paradicsom az hagyján! Remélem, kővel nem fognak megdobálni!
Hallgasd ezt meg! Ezzel fogunk kezdeni.
Erre mindenki táncolni fog.
- Mozgasd meg őket! - Rendben.
Gyertek táncolni! Fiatalemberek, hívjátok táncolni a hölgyeket!
Aki táncol, nem öregszik. Gyerünk, mindenki!
Szuper! Mosolyogj!
- Kész. Gyere nézd meg! - Most te.
Kész? Még egyet.
Nézd, "Paradicsom". Kávézó és mulató.
- Vajon vannak ott táncestek? - El kéne mennünk.
Nem tudom, tartanak-e táncos estet ilyen üdülőhelyeken.
- Amikor Szczawnóban voltam... - Azt hittem, ez egy ravatalozó.
- Érdekes asszociációid vannak. - Ez csak egy gyógyfürdő.
Amikor emberek között vagyok,
figyelem a különböző családi kapcsolatokat.
Némelyik gyerek nyaralni viszi a szüleit,
és amikor megkérdezem, milyen volt,
azt mondják: "A gyerekek meghívtak ebédre." Meg ilyenek.
Az én unokáim... Nem hibáztatom őket.
Nem, egyáltalán nem.
De nem is hívnak fel minden hónapban.
Inkább csak kétszer egy évben.
- Az nem sok. Kétszer egy évben? - Igen. Nem mondhatni, hogy hetente.
Nekem nem volt lehetőségem időt szentelni az unokáimnak.
Amikor kicsik voltak, állandóan úton voltam az országban.
Sosem éltem olyan életet, hogy foglalkozni tudtam volna velük.
Akkor sincs mentség arra, hogy nem érdeklődnek utánad,
hogy soha nem hívnak fel, vagy nem látogatnak meg.
Erre nincs mentség.
Hát, ezért próbálok nem belevonódni.
Különben is, gondolkodtam...
az öregségről.
Arról...
hogy bármilyen közeli is a kapcsolat...
az öregség mindig probléma.
Egy öregember mindig gond,
teher a fiataloknak.
Fejfájás.
Nyűg.
Ön a hangpostát hallja. A sípszó után hagyjon üzenetet.
Szia, szerelmem!
Szia!
Mennem kell.
Amire egy embernek leginkább szüksége van,
az a gyengédség.
De a gyengédség...
De a gyengédség többé...
Abban többé nem lehet részed.
Nem lehet.
Ha a párod meghal, az nehéz.
Igen...
Aztán eszembe jut, hogy öreg vagyok,
amiről megfeledkezem...
amikor DJ-zek.
- Ezzel akarod letakarni magad? - Igen, egy kicsit.
Eszembe jutott egy vicc.
Egy részeg fickó ágyba bújik egy lánnyal.
Reggel a fickó felébred,
ránéz a lányra, aki öreg, ráncos és csúnya.
Megkérdi: "Hány éves vagy?"
"Mennyinek nézek ki?"
Mire a fickó: "Ilyen sokáig senki sem él."
Ezért nem keresek kalandot.
De biztos jó ez így?
Majd az idő megmondja.
Amíg egészséges vagy, az más, de utána...
A legjobban attól félek,
hogy beteg leszek és kiszolgáltatott.
Nem engedhetjük el, még nem elég meleg.
Ehhez türelem kell.
De nem úgy, ahogy ők csinálják, mert ez máris el van szakadva.
Nem akar felszállni.
Nem működik.
Hú, ez az! Repülj!
Éljen! Éljen!
Repül!
Látod? Felemelkedett.
Drágám,
nézz ide!
Nézd, milyen szép vagy!
Pont ezt akartam elkapni,
veled együtt.
Vedd fel a kabátod!
Kicsim, vedd fel a kabátod, kérlek!
De melegem van.
- Kérlek, vedd fel! - Hagyj már, megsülök!
Meg fogsz fázni.
És ha megfázik, akkor mi van?
És ha betojik, akkor mi van? Az ég szerelmére!
Nem értelek. Nem tudom, mi ütött beléd, Krzysztof.
Én tudom, mi bántja.
Na és mi?
Nem azért jöttél, hogy szórakozz és vakációzz,
- hanem hogy dolgozz. - És mit csinálok? Henyélek?
Nem, csak nem tetszik a hangulatod. Nem bírom elviselni.
Itt vagyok, rakom össze a cuccot. Mit akarsz még?
- Legyél normális. - Az vagyok.
Morogsz és passzív agresszív vagy. Nagyon idegesítő.
Normális vagyok, elég már!
- Ne rendezz jelenetet! - Elegem van.
Agresszív vagy, feszült, egy komplett seggfej.
Nyugodtnak kell lenned. Arra kellene koncentrálnod, hogy mit játszunk.
De te meg sem kérdezted, hogy mit játszunk ma este.
Folyton ez a "nyuszikám, édesem".
Elég ebből! Játssz egyedül akkor! Az isten verjen meg!
Nekem erre nincs szükségem.
A tököm tele van vele, már elnézést!
- De egyet biztosan tudok. - Mit?
Ez volt az utolsó utam vele.
A rohadt életbe! A szentségit!
Boldog szülinapot, anyu!
Soha ne hagyjon el az erőd!
De ne felejtsd el, hogy te sem bírsz mindent!
Legalábbis úgy tűnik.
Szóval pihenj is néha.
Nincs időm pihenni.
Lehet, hogy nem a mi családunk a legösszetartóbb család,
ahol a családtagok szinte összenőnek egymással.
De nekem ez megfelel így.
Tényleg.
Ez van, nekem ez elég.
Megvan a magam élete.
Annyira elfoglalt vagyok,
hogy nincs időm csak úgy váratlanul beállítani hozzátok.
Néha szomorú vagyok,
de aztán látok nálam rosszabb helyzetben lévőket,
és elmúlik a szomorúságom. Semmi baj.
Ezért van így, ahogy van.
- Boldog szülinapot! - Ti teljesen megbolondultatok?
Boldog szülinapot neked Élj még ezer évig
- Jaj, ne! - Vika, te drága!
Ezért kinyírlak benneteket!
Bravó, gratulálok!
Ne már!
Az én kis sztárom! A legszebb 18 éves.
- Tessék a torta! - Ez tőlünk van.
Mennyibe kerül a kicsi?
60 darabja.
- Gyönyörű. - Nagyon szép, igen.
- Sok ajándékra számít? - Hogy mondja?
- Sok ajándékra számít? - Csak két doboz macskakajára.
Hát!
Jaj, istenem, egy pillanat!
Miért van egy karácsonyfában tű?
Az isten verje meg!
Nem fogom az életemet egy ilyen szarra pazarolni.
Akkor nem lesz karácsonyfa.
Csak ki kell bogozni...
Ó, szia!
Tudtam, hogy te vagy az. Tudtam!
- Milyen volt az út? - Hát, tudod.
Tudtam, hogy te vagy. Kíváncsi voltam, megismerlek-e.
Nem vagyok bulihoz öltözve.
De emlékeztem rá, hogy jóképű vagy.
Arra emlékeztem.
1946-ban mentem el.
Az emlékeimben a Hajnal-kapu sokkal nagyobb volt.
- De elég szerényke. - Igen, az.
És most milyennek találja Vilniust?
Kicsit szomorúnak. De lehet, hogy csak az idő miatt.
Végül is, akkor háború volt.
Sok ember volt úton mindenfelé az összes holmijával.
Teljesen más volt a légkör.
Nézd, itt nincs ember az utcán!
Lehet, hogy már a bulira készülnek.
Fényesítik a cipőjüket.
Hé, Vilnius! Kérünk egy nagy tapsot!
Nagy tapsot a táncparkett királynőjének,
DJ Vikának!
DJ Vika Vilniusból!
Mert ő itt született.
Szóval nagy tapsot a királynőnek!
Az egyetlen királynőnek!
Szeretlek titeket! Szeretlek titeket!
Szeretünk! Szeretünk!
- Köszönöm, drága! - Szuper volt.
Nagyon jól ment.
- Csúcs volt. - Nagyon jó veled játszani, tudod?
Ó, köszönöm!
Van kabátod?
Mindig.
Idáig felhúztam magam.
Lábujjhegyről néztem az alsó babát.
Egy szekrény mögött éltem.
Elég sokáig.
Csak esténként mentem el.
Négy különböző helyen laktam Vilniusban.
Ezek mind csak emlékfoszlányok, szomorú emlékek.
Nagyon szomorú emlékfoszlányok.
Kivétel nélkül. Ott ülni az alagsorban a szekrény mögött, meg ilyenek.
Ha kopogtattak, nem nyitottunk ajtót.
Szóval nem volt könnyű.
Nincs olyan emlékem, ami...
ami örömteli lenne, egy sem.
A családom meghalt a háborúban.
Nincs bátyám, nővérem, nagynéném, unokatestvérem.
Mindig is vágytam rájuk, de nincsenek.
Talán ez az oka, hogy nem működnek a kapcsolataim,
hogy mind zátonyra fut, mert sosem volt családom.
Hölgyeim és uraim!
A koronavírus-járványra való tekintettel kérjük,
hogy saját egészségük érdekében ne hagyják el otthonaikat!
Nyomatékosan kérjük önöket, maradjanak otthon.
Viselkedjenek felelősségteljesen,
nem csak ma és holnap,
de a pandémia egész ideje alatt.
Szeretteink egészsége és élete múlhat ezen.
A Covid-19 komoly, globális veszélyt jelent.
A mai nappal kezdődően minden tömegrendezvényt elhalasztunk.
Nem is tudtam, hogy ennyi cikk jelent meg rólam. Egek!
AZ IDŐSKOR CSAK A KABÁTOM
Nem olyan egyszerű ám ez.
Nos...
Nem tetszik, ahogy felállok?
A francba! Istenem! Aú!
Nem úgy van az, ahogy gondoljuk.
A fenébe!
Szia, anyu!
Visszajöttél Zielona Górából?
Vissza, de nem akarok telefonon beszélni.
Nem akarok...
- Nincs hozzá kedved? - De visszajöttünk.
Nincs hozzá kedvem.
Hát, jó.
- Akkor szia! - Majd beszélünk. Szia!
Nincs már semmi
Ami után rohanhatnék
Nincs már semmi
Ami után vágyódhatnék
Nincs már semmi Semmi, de semmi
Amiért élhetnék
Következő megálló: Központi pályaudvar
Új idők, új külső.
Nagyon édes vagy, drágám!
Köszönöm! A saját kertedből?
- Nem, innen lentről. - Köszi, drágám! Gyere be!
Szia, drágám!
- Itt a teád, tessék. - Jól fog esni!
Hagyd ázni egy kicsit!
Van almás pite és még egy fajta sütemény.
Most már adásban vagyunk?
Helló!
Itt Marcin és Vika.
Helló!
Azt hiszem, készen állunk. Minden rendben?
- A... - Minden oké. Nem csatlakoztok...
Hát ez nem igaz!
- A macska kikapcsolta az adást. - Nem könnyű együtt élni vele.
Köszönjük, Szaúd-Arábia, Emirátusok!
Köszi, hogy velünk táncoltatok! Remélem, jót buliztatok!
Hogy a francba kell ezt feltenni? Várj!
Duduś!
Várj! Most jól tettem fel egyáltalán?
Nem, nem jó. A fenébe!
Várj egy kicsit! A fenébe ezzel!
Itt ez a... Hol van az a hülyeség?
Ez nem lehet igaz! Ilyen nincs! Hogy kell ezt feltenni?
Gyere!
Az ég szerelmére!
Elfelejtettem a kódot.
Az ördögbe!
Édes istenem!
Be kell jutnom...
- Beengedem. - Jaj, elfelejtettem a kódot!
- Így? - Várj, ne gubancold össze!
Vedd már ki!
- Ezt emeld fel! Fáj? - Pokolian.
A fenébe, rossz lyukba tettem!
Ennyire fáj?
Még egy kicsit, még egy kicsit. Kész is!
Most már jó?
Igen.
Ha pár milliméterrel odébb van...
abból kórház és műtét lett volna.
- Hetekig kórházban... az én koromban. - Ne is mondj ilyet!
Nagyon szerencsés vagy.
- Mázli, hogy... - Soha nem hagynám el a kórházat.
Csak koporsóban.
Sokat gondolkodtam mostanában. Elmesélem.
Azon gondolkodtam, hogy visszavonulok.
Nem szeretnék átlépni egy bizonyos határt.
Mármint a fizikai,
intellektuális és pszichés határaimat.
Ezek fontos dolgok, nem szabad megerőszakolnunk a lelkünket.
Vajon megmarad majd a józan eszem?
Nem akarok röhejessé válni,
vagy úgy tűnni, mint aki erőlteti a dolgokat.
Ne gondolják,
hogy "Jaj, nem bírja abbahagyni. Képtelen elengedni."
Vannak bizonyos határok az életben,
a képességeink nem végtelenek.
Hát igen.
- Így jó, anyu. - Szuper!
Jól van.
Megvan.
Tudod, nem szeretem tukmálni magam.
Nem szeretek olyan helyen lenni, ahol nem látnak szívesen.
És én mindig azt feltételezem, hogy nem látnak szívesen.
Ezért mindig betolakodónak érzem magam.
Ezért lépek mindig hátra.
Hiányoznak a meghitt kapcsolatok,
a melegség, a közelség.
És kitől akarod ezt megkapni? Ki adhatja meg neked, anyu?
- A diszkós barátaid? Komolyan? - Nem...
Ki adhatná ezt meg neked, ha nem a családod? Én és Marek?
Kellenek a szoros kapcsolatok, anyu.
De ezeket folyamatosan ápolni kell, nem csak ha kedved tartja.
Sosem hívtál meg egyetlen névnapodra vagy szülinapodra sem.
Anyu, senkit sem hívok meg.
Most mit mondjak?
A névnapomat 20 éve nem ünneplem.
- Pont ez az. - Különben meg szülinap kell ahhoz,
hogy lássuk egymást? Hogy eljöjj meglátogatni minket?
20 éve nem látogattál meg minket.
Ne csodálkozz, hogy nem különösebben érdekel, mi van veled!
Annyira érdekelsz, amennyire én érdekeltelek.
Nem csodálkozom. Sosem érdekelt a sport.
Engem meg nem érdekel a zenéd. Egyáltalán nem.
De ez nem baj. Semmi gond.
Ott laktál a stadion mellett két megállónyira.
Kijöhettél volna megnézni a fiadat lengyel színekben játszani.
Mareket egyszer látogattad meg húsz év alatt.
Egy 30 kilós bőrönddel beutaztad az országot,
cipelted a lemezeidet az éjszakai vonatokon.
A bulikba el tudtál menni. De a fiadhoz? Az már messze volt.
Mi is érzékenyek vagyunk.
Nem csak te lehetsz az.
Én csak arra gondoltam, jobb, ha minél tovább önálló maradok.
Hogy amíg csak lehet, ne legyek senki terhére.
Így gondolkodnak az elcseszettek. Amilyen én is vagyok.
HOLNAP A VÁROS UTCÁIN! IDŐSEK FELVONULÁSA!
DJ VIKA MINDENKIT SZERETETTEL VÁR
Az öregek is szeretnének jól kinézni.
Színesebb ruhát veszek fel.
Fenébe!
Fiatalabb koromban jobban állt, de most...
Ahogy öregszem, egyre inkább egy papagájra hasonlítok.
IDŐSEK FELVONULÁSA
- Az ön ötlete volt a felvonulás? - Igen.
Úgy érzem, sokan azt gondolják, az öregkor nem hoz mást, csak gondot.
Hogy az öregség unalmas,
amikor már nem fejlődünk, csak ülünk a padon,
morzsolgatjuk a rózsafüzérünket, és a mennyországról álmodozunk.
Nos, aki akarja, gondolja ezt. De nekem a földi mennyország kell.
KILENCMILLIÓAN VAGYUNK
Kedves mindenki! Megmutattuk a korunkat.
Megmutattuk, hogy az életünk nem ért véget a nyugdíjjal.
Ezennel megnyitom a felvonulást! Éljünk a jövőnek!
AZ EZÜST GENERÁCIÓNAK, SZÜLEINKNEK ÉS NAGYSZÜLEINKNEK
ÉS AZ ELJÖVENDŐ ÉNÜNKNEK
Magyar szöveg: Záhonyi Barbara Iyuno