Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- DJ Vika ! - DJ Vika !
Mi-ar plăcea să am o bunicuţă ca dv.
A fost grozav !
Sunteţi o femeie dată naibii !
Fă-ne o poză !
E super ! Aveţi enormul nostru respect !
Putem face o poză împreună ?
Nepoţii mei ! O să vă adopt pe toţi !
Vika !
VIKA !
Da...
Fă-te că cerţi pe cineva ! Aşa !
Bine ! Acum trage cu pistolul !
Absolut super !
Eşti o femeie venită din spaţiu.
- Doamne ! - Încep să se întâmple lucruri !
Mi-am spus că nu voi fi genul acela de vârstnic
care stă şi vegetează ca o plantă în geam.
O să arăt că se poate trăi şi altfel.
Minunat ! Scoţi scântei !
Lucrezi stând în picioare ?
Pun muzică toată noaptea, până la 4 - 5 dimineaţa.
Am devenit DJ când m-am pensionat. Sunt profesor în învăţământul special.
Am lucrat 30 de ani într-un penitenciar pentru minori, după gratii !
Când m-am angajat, au zis:
"O tânără ? Aici ?! Într-o văgăună ca asta ? Duceţi-vă la televiziune."
Am zis "Nu. Eu vreau să lucrez aici. Mă primiţi ?"
Mi-au dat două săptămâni în care să arăt ce pot.
Şi am rămas.
Ulterior, am devenit administratorul, apoi directorul închisorii.
- Şi pe urmă m-am pensionat. - Incredibil.
Vrei să transformi o bunică de 80 de ani într-un model ?
Soţul meu se va răsuci în mormânt.
Asta e foarte bună.
- Asta ar putea... - E grozavă.
Zici că lucrez la o toaletă publică.
EGALITATE TOLERANŢĂ
Bun venit în "peştera" mea.
E prima dată când văd un studio atât de profesionist.
Acesta e un sintetizator.
- Pentru efecte speciale ? - Pentru...
Da ? Pentru efecte speciale ?
Nu numai. Se poate şi cânta la el.
E foarte "avant-garde" !
Şi-i dai drumul.
Când începe ritmul, îi dai drumul.
E un "scratch" elementar, de dans. Şi aici.
Bine ! A fost bine.
Vika şi Varşovia.
Vistula...
Vistula, Vika, Varşovia.
Bine...
Şi zâmbeşte !
- Ai nepoţi, nu-i aşa ? - Am, dragul meu.
Nepotul meu e de vârsta ta.
- Vine la serile tale de dans ? - De-asta zic că tu eşti nepotul meu.
Îl vezi vreodată la evenimente ?
Ei nu au timp.
Sunt o specie cu totul diferită.
Cred că nepoatei mele îi e chiar puţin ruşine.
Îi e ruşine cu mine.
Nu suntem foarte apropiate. Mi-e greu să spun asta.
Dar nu vreau să "cumpăr" relaţii.
Las totul în voia sorţii.
Nu poţi forţa aşa ceva.
Bună !
- Ce parfum plăcut. - Al meu ?
Soţul meu "de împrumut".
Bună !
Mă înec în loţiunea ta după bărbierit.
Bună, Vika. Unde ai fost ? Am tot sunat la sonerie.
Am fost surdă.
Bine...
Deci...
Doamnelor şi domnilor, uraţi-i bun venit doamnei Szmyt,
cunoscută, în lumea divertismentului, drept DJ Vika.
E considerată cel mai bătrân DJ din Polonia.
Uneori, mă întrebam
dacă e posibil să mai faci ceva la vârsta asta.
Suntem mai aproape de sfârşit decât de început.
De-asta nu mă gândesc la acest aspect,
deoarece, când mă uit la data naşterii mele, mă întreb cât mai pot continua.
Deunăzi, nu mai puteam ieşi din cada de baie.
Aşa că m-am răsucit pe burtă, m-am împins în coate
şi, într-un fel sau altul, am ieşit.
Doar nu era să-mi chem vecinul
să vină să mă scoată din cadă ! A trebuit să învăţ să fac asta singură.
Pentru că nu e nimeni lângă mine.
Nu vorbesc nimănui despre suferinţele mele.
Nu cred că ar trebui să facem asta.
E mai bine să te dai drept sănătos, nu ?
Să spui că te descurci cu toate,
şi să tragi un plâns, în linişte, acasă. Nici asta nu e rău.
- Urăsc să mă uit la oameni bătrâni ! - Poţi să urăşti asta cât vrei.
Dar te uiţi în oglindă şi te vezi.
Eu ilustrez bătrâneţea pentru că sunt bătrână.
Am curajul să mă arăt.
- Să trăiesc în public, dar încerc... - Nu e nevoie s-o arăţi.
Ba da. E nevoie. Nu poţi fugi de bătrâneţe, doamnă dragă.
Noi suntem cei care pot arăta asta într-un mod frumos.
Nu întinerim, dragii mei. Doar îmbătrânim.
Fără oglindă, nu poţi vedea asta.
Dar, dragii mei, ne uităm în oglindă în fiecare zi şi trebuie să ne iubim
aşa cum suntem, şi atunci vom avea o viaţă mai sănătoasă.
Şi eşti o femeie frumoasă. Sincer.
- Prefer să pun muzică pentru gay. - Absolut. Hai, e rândul tău.
Prefer să mă uit la oameni tineri, pentru că, atunci când mă uit la ei,
cred că mai am o grămadă de timp.
Şi, când mă uit la bătrâni,
îmi zic "Dumnezeule, cât mai am din viaţa asta ?"
Dacă te uiţi la ei,
nu ştii dacă ai să reuşeşti să faci tot ce-ţi mai doreşti să faci.
Nu găsesc locul potrivit, fir-ar.
Nu-i chiar atât de uşor, fato.
- Uite ce e aici ! - O să întârziem. Fir-ar să fie !
O să ne descurcăm noi.
Dacă o să arunce cu roşii în noi ?
Cu roşiile mă descurc. Sper să nu arunce cu afurisite de pietre.
Ascultă asta. O să începem cu ea.
O să-i facă pe toţi să danseze.
- O să-i aducă pe ringul de dans. - Bine.
Vă invit pe ringul de dans ! Domnilor, invitaţi doamnele.
Cine dansează nu îmbătrâneşte niciodată. Haideţi, toată lumea !
Super ! Zâmbeşte !
- A ieşit grozav. Uită-te. - Acum e rândul meu.
Gata ? Şi încă una.
Uite ! "Paradis". Cafea şi dans.
- Mă întreb dacă au seri de dans. - Să mergem să vedem !
Nu ştiu dacă au seri de dans în astfel de staţiuni.
- Când eram în Szczawno... - Am crezut că e salon funerar.
Vika, asocierile tale mă uimesc.
E doar un loc pentru tratamente naturiste.
Când sunt în preajma altora,
mă uit la diferitele relaţii în familii.
Unii copii îşi iau mamele cu ei în concediu.
Şi, când întreb cum e, ele spun:
"Copiii m-au invitat azi la prânz." Şi lucruri de genul ăsta.
Cât despre nepoţii mei, nu-i condamn.
Nu. Categoric nu.
Dar nu mă sună în fiecare lună.
Mai degrabă o dată la şase luni.
- Asta nu e des. La şase luni ? - În niciun caz în fiecare săptămână.
Eu n-am avut posibilitatea să le dedic timp nepoţilor mei.
Din cauza muncii sau a călătoriilor, atunci când erau mici.
N-am avut o viaţă în care să pot avea grijă de nepoţii mei.
Nu există nicio explicaţie pentru lipsa lor de interes
sau pentru faptul că nu te sună sau nu te vizitează niciodată.
Nu există scuze.
De-asta nu mă bag. Nu insist.
În plus, m-am gândit
la bătrâneţe.
La faptul că...
oricât de strânsă ar fi relaţia,
bătrâneţea e întotdeauna o problemă.
Un bătrân e întotdeauna un fel de problemă.
O povară pentru tineri.
O bătaie de cap.
O povară.
Aţi accesat căsuţa vocală. Lăsaţi un mesaj după semnalul sonor.
La revedere, iubirea mea.
La revedere. Plec.
Lucrul de care omul are cea mai mare nevoie în viaţă
e, cu siguranţă, tandreţea.
Însă o tandreţe...
Un fel de tandreţe pe care nu mai poţi...
Pe care n-o mai poţi avea.
Pur şi simplu nu poţi.
Când partenerul tău nu mai este, e greu.
Da...
Şi atunci îmi amintesc că sunt bătrână...
Lucru pe care îl uit...
atunci când sunt DJ.
- Pui asta pe tine, să te acoperi ? - Puţin, da.
Tocmai mi-am amintit un banc.
Un tânăr beat se culcă cu o fată.
A doua zi, când se trezeşte
şi se uită la ea, vede că e bătrână, ridată şi urâtă.
O întreabă "Câţi ani ai ?"
"Câţi ani îmi dai ?" întreabă ea.
Şi el spune "Oamenii nu trăiesc atât."
De-asta n-am aventuri cu bărbaţi.
Dar ăsta e un lucru bun ?
Timpul va decide.
Dacă eşti în formă, bine. Dar după aceea...
Dar lucrul de care mă tem cel mai tare
e o boală care să mă facă dependentă de alţii.
Deocamdată nu se poate ridica. Încă se încălzeşte.
Un balon necesită răbdare.
Dar nu aşa cum faci tu. Fiindcă ăsta e deja rupt.
- N-o să zboare. - Nu.
Pur şi simplu n-o să zboare.
Hai ! Zboară ! Aşa ! Bravo !
Zboară !
Vezi ? E sus !
Draga mea !
Uită-te încoace.
Uite ce frumos e.
Asta am vrut să imortalizez,
împreună cu tine.
Pune-ţi jacheta.
Iubito, pune-ţi jacheta, te rog.
Dar mi-e cald, iubitule !
- Te rog, pune-o pe tine. - Încetează ! Mor de cald.
O să răceşti.
Şi ce dacă o să răcească ?
Şi dacă face diaree, ce mare lucru ? Pentru numele Lui Dumnezeu !
Nu te înţeleg. Eşti dus cu pluta, Krzysztof ?
Văd ce se petrece cu ea.
Şi ce se petrece ?
Nu eşti aici ca să te distrezi sau în vacanţă.
- Eşti aici ca să munceşti. - Şi ce fac ? Mă relaxez ?
Nu, dar nu-mi place starea ta de spirit. Nu pot s-o suport.
Sunt aici şi fac legăturile. Ce mai vrei ?
- Să fii normal. - Sunt normal.
Eşti morocănos şi pasiv-agresiv. E enervant.
Sunt normal, Vika. Încetează.
- Nu face o scenă. - M-am săturat.
Eşti agresiv, constipat şi întors pe dos !
Aici trebuie să fii calm şi concentrat şi să te gândeşti la ce muzică pui.
Nici nu te-ai ostenit să întrebi ce muzică punem.
Eşti numai "Scumpiţica mea !"
Stai... Pune muzică singură, pentru Dumnezeu.
E prea mult pentru mine.
Mă scoate din pepeni, te rog să mă scuzi.
- Dar un lucru pot să-ţi spun sigur. - Da ?
E ultimul meu drum cu ea.
Fir-ar să fie ! Ce belea !
La mulţi ani, mamă.
Să dea Dumnezeu să ai puterea asta multă vreme.
Dar aminteşte-ţi că nu le poţi face pe toate.
E doar o părere.
Aşa că relaxează-te, găseşte-ţi timp să te şi odihneşti.
N-am timp să mă odihnesc.
Poate că nu suntem în contact tot timpul, ca alte familii,
în care membrii lor sunt aproape dependenţi unii de alţii.
Dar sunt mulţumită cu ce avem.
Sunt.
Şi mie-mi ajunge.
Am propria mea viaţă.
Sunt atât de ocupată şi de absorbită de ce fac,
încât pur şi simplu nu am timp să vin la voi neanunţată.
Uneori sunt tristă,
dar atunci mă uit la alţii, care au o situaţie mai grea,
şi-mi trece tristeţea. Nu-mi mai fac probleme.
De-asta situaţia e aşa cum e.
- La mulţi ani ! - Sunteţi întregi la cap ?
Mulţi ani trăiască !
- Nu mi-aş fi închipuit ! - Vika, scumpa mea !
O să te omor pentru toate astea.
Bravo ! Frumos !
Nu m-am aşteptat !
Mica mea vedetă ! Cea mai frumoasă fată de "18" ani !
- Poftiţi. - E din partea noastră.
Cât sunt cei mici ?
60, fiecare.
- E foarte frumos. - E foarte drăguţ, da.
- Aşteptaţi multe cadouri ? - Poftim ?
- Aşteptaţi multe cadouri ? - Două cutii cu mâncare pentru pisici.
I-auzi !
Dumnezeule... Stai puţin.
Ce fel de brad are astfel de ace ?
Fir-ar...
N-am de gând să-mi irosesc viaţa cu prostia asta.
N-o să am brad de Crăciun, şi asta e.
Bun... Trebuie doar să...
Bună !
Ştiam eu că tu eşti !
- Cum a fost drumul ? - Ştii...
Am ştiut că tu eşti. M-am întrebat dacă o să te recunosc.
Nu sunt îmbrăcat de petrecere.
Dar mi-am amintit că arăţi foarte bine.
Asta mi-am amintit.
Am plecat de aici în 1946.
Îmi amintesc Poarta Zorilor ca fiind mult mai mare.
- Dar e destul de mică. - Aşa e.
Şi cum vi se pare Vilnius cel din ziua de azi ?
Oarecum trist. Poate că vremea e de vină.
La urma urmei, atunci era război.
Mulţi se mutau de colo-colo, cu toate lucrurile lor.
Era o atmosferă foarte diferită.
Uite. Nu e nimeni aici.
Poate că se pregătesc toţi de petrecere ?
Îşi curăţă pantofii.
Vilnius ! Uraţi-ne un cald "bun venit" !
V-o prezint pe regina ringului de dans !
DJ Vika !
DJ Vika e din Vilnius.
E oraşul ei natal.
Aşa că aplaudaţi-o furtunos pe regină !
Unica !
Vă iubesc !
- Mulţumesc, dragule. - A fost minunat.
A mers uns.
- Foarte tare. - E grozav să mixez cu tine, ştii ?
Mulţumesc !
Tu ai o haină la tine ?
Da, întotdeauna.
Aici, mă înălţam pe vârfuri.
Stăteam pe vârfuri, ca să văd păpuşa de dedesubt.
Trăiam în spatele unui dulap.
Am trăit acolo multă vreme.
Ieşeam doar seara.
În Vilnius am locuit în patru locuri, cred.
Am doar frânturi de amintiri. Totul era foarte trist.
Sunt frânturi foarte triste. Toate.
Toate. Stăteam în dulap, într-un subsol...
Dacă bătea cineva la uşă, nu deschideam.
Nu era uşor.
Nu am amintiri care să fie...
Nu am nicio amintire fericită.
Familia mea a murit în război.
Nu am fraţi, surori, mătuşi, veri...
Mi-am dorit mereu foarte mult să am, dar nu am.
Poate că de-asta relaţiile mele nu au succes
şi legăturile mele foarte apropiate eşuează: pentru că n-am avut familie.
Doamnelor şi domnilor,
având în vedere epidemia de coronavirus,
vă rugăm să staţi acasă, pentru propria dv. siguranţă.
Vă îndemnăm să staţi în casă.
Fiţi responsabili, pentru cei de lângă voi,
nu doar astăzi şi mâine,
ci pe toată durata epidemiei.
Viaţa şi sănătatea celor dragi depind de asta.
Coronavirusul e o ameninţare reală şi globală.
Azi, am hotărât să anulăm toate evenimentele publice.
Nici nu ştiam că am atâtea. Dumnezeule mare !
BĂTRÂNEŢEA E DOAR HAINA MEA
Nu-i chiar atât de simplu.
Ei bine...
Nu e frumos cum mă ridic ?
Fir-ar să fie... La naiba !
Lucrurile nu sunt cum credem noi.
La naiba !
Bună, mamă !
Te-ai întors de la Zielona Góra ?
M-am întors, dar nu vreau să vorbesc la telefon.
Nu vreau să...
- Nu ai chef ? - Dar ne-am întors.
Nu am chef.
Bine.
- La revedere, atunci. - Pe curând. La revedere.
"N-a mai rămas nimic..."
"Nimic după care să alergi."
"N-a mai rămas nimic..."
"Nimic ce ai putea dori."
"Nu a mai rămas nimic, nimic..."
"Care să-ţi dea un motiv pentru care să trăieşti."
Următoarea staţie: gara centrală.
La vremuri noi, un nou eu.
Ce bine arăţi, dragul meu !
Mulţumesc ! Din grădina ta ?
- Din cea din faţa blocului. - Mulţumesc, dragul meu. Intră !
Bună, drăguţule.
- Poftim ceaiul tău. - Minunat.
Lasă-l să se infuzeze.
Am plăcintă cu mere şi mai am o prăjitură.
Acum lumea ne vede ?
Bună, tuturor !
Suntem Marcin şi Vika.
Bună !
Cred că suntem gata. E bine ?
Totul e pregătit. Vreţi să vă alăturaţi nouă ?
Gata, s-a zis.
- Motanul a închis transmisia. - Nu-i uşor să trăieşti cu el.
Mulţumim, Arabia Saudită ! Emirate !
Vă mulţumim că aţi fost cu noi şi aţi dansat ! Sperăm că v-a plăcut.
La naiba, cum se pune prostia asta ? Stai !
Duduś !
Stai ! L-am pus cumva greşit ?
Cred că l-am pus greşit. La naiba, da, nu e bine.
Stai o clipă. Fir-ai tu să fii de drăcovenie.
Uite şi partea asta... Unde naiba vine ?
Dar chiar nu se poate, naibii. Cum se pune drăcia asta ?
Stai !
Sfinte Sisoe !
Am uitat codul, fir-ar să fie.
Trebuie să...
La naiba...
Iisuse...
Chiar trebuie să...
- Îl formez eu pentru dv. - Dragul meu ! Am uitat codul.
- Aşa ? - Stai ! N-o răsuci.
Hai, mişcă mâna.
- Trebuie un pic mai sus. Te doare ? - Mă doare ca naiba.
Fir-ar, am pus în gaura greşită.
Doare chiar atât de tare ?
Încă un pic. Gata.
Acum e bine ?
Da.
Câţiva milimetri dacă era mai încolo...
ar fi însemnat spital şi operaţie.
- Săptămâni în spital. La vârsta mea... - Nici măcar nu spune asta.
Ai avut mare noroc. Ştii asta.
La vârsta asta, nu mai ies din spital. Poate doar în sicriu.
M-au bătut nişte gânduri în ultima vreme...
M-am gândit să mă retrag din viaţa publică.
Încerc să nu depăşesc o limită.
Să nu-mi depăşesc limitele fizice, intelectuale şi psihologice.
Astea sunt lucruri importante, legate de psihic.
Oare o să-mi pot păstra o brumă de gândire logică ?
N-aş vrea să ajung de râsul lumii
sau să par că forţez lucrurile.
Unii şi-ar putea spune:
"În ciuda tuturor lucrurilor, nu e în stare să se retragă."
În viaţă există mereu anumite graniţe,
anumite limite ale capacităţilor noastre.
Da.
- E minunat, mamă. - Frumos !
Bine.
Gata.
Ştii că nu îmi place să-mi impun prezenţa.
Nu-mi place să fiu într-un loc în care nu sunt dorită.
Şi presupun mereu că cineva nu mă vrea acolo.
Iar asta mă face să mă simt ca o intrusă.
De-asta fac mereu un pas în spate.
Mi-e dor de relaţiile acelea calde,
de căldură sufletească şi de apropiere.
De la cine vrei asta ? Cine-ţi poate da asta, mamă ?
Prietenii tăi "de discotecă" ? Glumeşti ?
Cine-ţi poate da asta, dacă nu familia ta cea mai apropiată, eu şi Marek ?
Oamenii au nevoie de relaţii apropiate, mamă.
Dar trebuie să-ţi aminteşti mereu de asta, nu doar din când în când.
Nu m-ai invitat niciodată de ziua ta de naştere sau de ziua numelui.
Mamă, eu nu invit pe nimeni.
Ce pot să spun ? Nu mi-am mai serbat ziua numelui de 20 de ani.
Exact.
În plus, avem nevoie de zi de naştere ca să ne vizităm ? Să vii să ne vezi ?
Nu ne-ai mai vizitat de 20 de ani !
Atunci să nu te mire că nu-ţi acord prea mult interes.
Arăt la fel de mult interes cât ai arătat şi tu.
Nu mă miră deloc. Pe mine nu m-a interesat sportul.
Şi pe mine nu mă interesează muzica ta. Deloc.
Şi asta e foarte bine. Nu există resentimente.
Ai locuit la două staţii depărtare de stadion.
Puteai să vii la un meci. Să-ţi vezi fiul când reprezintă Polonia.
L-ai vizitat pe Marek poate o dată în 20 de ani.
Ai călătorit prin toată ţara cu o valiză de 30 de kilograme,
plină cu discuri, luând trenuri de noapte.
Te-ai putut duce la evenimente. Dar să-ţi vezi fiul ? Nu, e prea departe.
Şi noi suntem sensibili la situaţia asta.
Crezi că numai tu eşti ?
Am presupus că trebuie să fiu independentă cât de mult pot.
Să nu fiu o povară pentru nimeni, cât mai mult cu putinţă.
Asta cred oamenii daţi peste cap. Derutaţi, ca mine.
MÂINE, PE STRĂZI, MAREA PARADĂ A SENIORILOR !
DJ VIKA VĂ INVITĂ PE TOŢI
Şi bătrânii vor să arate frumos, fir-ar să fie !
O să fiu chiar şi mai colorată !
La naiba... Când eram tânără, ăsta era un lucru bun, dar acum...
Cu cât îmbătrânesc, cu atât semăn mai mult cu un papagal.
PARADA SENIORILOR
- Parada este ideea dv. ? - Da, este.
M-am gândit că bătrâneţea pare să aducă doar probleme.
Că bătrâneţea e searbădă,
o etapă a vieţii în care nu te dezvolţi, ci doar stai pe o bancă.
Trecând rozariul printre degete şi visând la rai.
Oamenii pot să creadă ce vor. Dar eu vreau raiul pe pământ.
SUNTEM NOUĂ MILIOANE
Dragii mei, ne-am arătat vârsta !
Am arătat că viaţa nu se termină când ieşi la pensie !
Declar parada deschisă ! Să apucăm viitorul cu ambele mâini !
DEDICAT GENERAŢIEI DE ARGINT. PĂRINŢILOR ŞI BUNICILOR NOŞTRI.
ŞI EULUI NOSTRU VIITOR.
Aţi urmărit VIKA !
Traducerea şi adaptarea ANCA RĂZUŞ - DIMANCEA