Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Много се гордеем с теб.
Благодаря.
Изправени сме
пред най-голямата бежанска криза на нашето време.
Не само заради мащабите й.
Това е криза на солидарността.
Не знам колко души още трябва да избягат или да умрат,
преди международната общественост да се събуди.
Никой не би рискувал така живота на децата си,
освен ако не е бил доведен до отчаяние.
Имаме нужда от различни отговори с ново повествование за надежда.
ЛОНДОН, ВЕЛИКОБРИТАНИЯ, 2021 Г.
Аз съм Уад - от милионите сирийци които се бориха за свобода.
Мнозина бяха убити. Милиони бяха принудени да избягат.
От Асад и съюзниците му.
Станах бежанка в един такъв ден преди пет години.
АЛЕПО, СИРИЯ, 2016 Г.
Последните ни минути в Алепо.
Същински кошмар.
Прекрасният ми дом.
Не мога да опиша с думи какво ми е.
Не искаме...
Принудени сме да напуснем града си.
Взех си това растение.
То ще порасне извън Алепо.
Още не мога да повярвам, че оцеляхме.
Снимам като форма на съпротива.
Снимам, за да съхраня спомените си,
да опазя липсващия ми дом и да спася хората, които загубих.
Сега трябва да намеря нов начин да продължа
и да разказвам истории - моята и чужди.
БЕЖАНСКИ ЛАГЕР "АЛ АЗРАК" ЙОРДАНИЯ
- Ходиш ли на училище? В кой клас си? - Във втори.
- А ти? - В четвърти.
Ясно. Кога тренирате?
Понякога натрупвам възглавници ей толкова високо.
Правя салто назад и се приземявам ето така.
- Правиш задно салто? - Да.
- Какво ти е на ръката? - Счупена е.
- Така ли? - Направи салто на кръстовището.
Сериозно? Скочил ли и си я счупил?
Направи така и като стана, ръката му беше счупена.
- Боли ли те? - Не.
Може да тренираш при тренер Асиф.
Ще ти дадат екип за таекуондо. Ще печелиш колани.
Може да стигнеш и до черен колан.
Първия ден тренер Асиф донесе постелка за таекуондо.
Поздравих го, представихме се и му помогнах да я постели.
Той ми каза: "Ще те направя световен шампион,
ако започнеш да тренираш таеукондо".
Така ми каза и сега, слава богу, съм на път да го постигна.
Ваел БЕЖАНЕЦ ОТ СИРИЯ
В лагера "Ал Азрак" ми викат "Ваел Таекуондото".
Мечтая да стана олимпийски шампион и да спечеля златен медал.
Мечтая също семейството ми да живее добре
и да създам по-добри условия, такива, каквито аз искам.
ЛОНДОН, ВЕЛИКОБРИТАНИЯ
СИРИЛ БЕЖАНЕЦ ОТ КАМЕРУН
Започнах да тренирам щанги съвсем случайно.
Бях в Камерун и бях на 14 г.
Бях на кръщенето на братовчед ми
и видях снимка на баща му, който беше щангист.
Оттогава тренирам.
Когато влязох в залата за първи път, тежестите ми се сториха огромни.
На снимката изглеждаха малки.
Като влязох в залата, се уплаших и исках...
Исках да си тръгна.
Аз съм дипломиран медицински брат по психично здраве
от кварталния екип за психично здраве.
Реших да стана медицински брат заради личния си опит.
Като бежанец, преживях много тежки времена.
Трябваше да помагам на други хора да се възстановят.
МЛАДЕЖКА ОЛИМПИАДА, 2014 Г.
Победоносна усмивка на победителка.
Кимия Ализаде Зенурин на върха на почетната стълбица.
Заслужен златен медал за девойката.
КИМИЯ БЕЖАНКА ОТ ИРАН
Започнах да тренирам таекуондо на 7 г. в близката школа.
Тя беше за таекуондо и нямах друг избор.
Помня първата тренировка.
Скрих се в тоалетната и като свърши, се прибрах.
Всъщност съм доста стеснителна
и не обичам да използвам уменията си.
Не знам защо, но не харесвах таекуондото.
Обаче сякаш бях родена за него.
Това е знамето на родината ми. Зелено, бяло, червено.
Татко ми направи колана, като дойдох в Германия преди 2 г.
Това е името ми, а тук пише "таекуондо" на корейски.
ОЛИМПИЙСКИ ИГРИ РИО 2016 Г.
Бях много млада. Спечелих бронзов медал.
Първи олимпийски медал в женските спортове за Иран.
Помня всяка една секунда на татамито в Рио.
Сякаш имам криле и летя.
БЕЖЕНСКИ ТРЕНИРОВЪЧЕН ЛАГЕР КЕНИЯ
АНДЖЕЛИНА БЕЖАНКА ОТ ЮЖЕН СУДАН
Аз съм бежанка. Тренирам бягане на 1500 м.
Бях социална работничка.
Това ми харесва най-много.
Обичам работата ми да е свързана с хора.
Имам един син. Казва се Джейдън-Луиз Монуторе.
Той е хубаво тригодишно момченце. Джейдън е умно дете.
Много е приказлив.
И много активен, иска да прави всичко като мен.
Напуснах родината си и дойдох в Кения.
Живеех с леля в бежански лагер в Кения.
Участвах в олимпиада с първия бежански отбор.
Това е фланелката ми. Пазя я за спомен.
За спомен от Олимпиадата в Рио през 2016 г.
Това беше добро начало за мен.
Когато ни избраха,
не умеех да се състезавам, да бягам.
Всички станаха и ни ръкопляскаха.
Стресът, който изпитвах, докато пътувах за олимпиадата,
се изпари от мислите ми
и бях преизпълнена с щастие и радост.
Аз сънувам не само когато спя,
но и когато вървя, карам колело, греба.
Понякога си представям
как г-н Бах ми носи бележка,
на която пише: "Саид Фазлула, ти се класираш!"
САИД БЕЖАНЕЦ ОТ ИРАН
Роден съм в Бандар-е Анзали. Там е като във Венеция.
Има най-голямата лагуна в света,
както и най-голямото езеро - Каспийско море.
Баща ми работи на пристанището.
Като малък непрекъснато бях с него.
Там имаше клуб по кану-каяк.
Като гледах как хората гребат, си мислех, че сигурно е забавно.
КАРЛСРУЕ, ГЕРМАНИЯ
Отначало ми беше трудно, защото не можех да плувам.
Първо трябваше да се науча да плувам.
Положих усилия, защото кану-каякът ми хареса.
Александър - 10,3.
Саид - 9,9 със 157,
но този път наистина имаше фалстарт.
На 18 г. влязох в иранския национален отбор.
Дадох всичко от себе си. Наистина дадох всичко.
Това е двойката каяк на Ислямската република Иран.
На второ място са каякарите от Иран в четвърти коридор.
След първите 500 м водят Алексеев и Дергунов.
Първа е двойката на Казахстан.
А иранските спортисти
се радват на второто място.
Спечелих сребърен медал, което е голямо постижение.
Много е важно за мен. Това са Азиатските игри през 2014 г.
В Германия дойдох на 24 г.
Ако бях започнал да тренирам тук на 6 г.,
вече щях да съм олимпийски шампион.
- Тук е 30-32 градуса. - Много е горещо.
Тук е сауна. Има и пара, и влага.
Тя казва да пиеш много вода.
Да, от днес ще започна да пия много вода.
Не съм виждал баща си от шест години.
Мама все ми казва, че бог вижда всичко.
Ако се затвори една врата, отваря се друга.
Мога да кажа само, че те се молят за мен
и се надяват да отида на олимпиадата.
Как би се почувствал,
ако те изберат в Бежанския отбор за Токио?
Чувството би било неописуемо, защото ще е много специално.
Усещането на олимпиадата...
Аз тренирам много упорито, правя саможертви,
за да получа още един шанс.
Понякога ми иде да се откажа, защото ми писна да се боря.
Но сега олимпиадата е светлината в живота ми
и аз искам да покажа светлината, да покажа слънцето на иранците,
на бежанците по целия свят.
За мен ще е голяма чест да получа възможност
да представлявам хората с неравностойно положение по света.
Също така трябва да покажем, че и бежанците могат
да бъдат спортисти и да се състезават на най-високо ниво.
Ще представлявам всички бежанци по света,
не само сирийците, а всички бежанци.
За да се чуе гласът им, да разкажат за съдбата си и какво са преживели.
Днес ще съобщим
на 56-иимата стипендианти
дали са избрани в олимпийския отбор на бежанците.
- Здравей, Кимия. Как си? Добре? - Здравейте. Благодаря, добре. А вие?
- Добър ден. - Здравей, Гонсало.
- Здравей, Саид. - Здравей, Ана.
- Как си? - Притеснен.
- Притеснен ли си? - Да.
При подбора сме приложили същите критерии
като за стипендиите.
Да имате статут на бежанец, да сте спортисти от висока класа.
Виждам, че идват още хора.
- Да, това са съотборниците ми. - Здравейте.
За нас е удоволствие да ти съобщим, че си в списъка.
За нас е удоволствие да те уведомим,
че си в списъка, който ще бъде представен на ИК на МОК.
О, боже! Боже!
Включени са Джеймс,
Пауло, Роуз и Анджелина.
Въз основа на спортните показатели -
не ми е приятно да ви го кажа, -
не сте включени в списъка на избраните.
Трябва да добавим, че...
Вие сте още в началото, още сте много млади.
Може пак да кандидатствате.
Ако искате да продължите със спорта.
- Съжалявам. - Почакай, ела.
Очакваме заявленията ви.
Вземи. Не тръгвай така.
Малко е разстроен.
Нормално е, разбирам. Разбираме.
Това беше мечтата му. Тренираше упорито.
Още може да се сбъдне. Той е най-младият стипендиант, нали?
Това е само началото.
Ваел, извиних се от твое име, задето опита да си тръгнеш.
Обясних, че се разстрои, защото това е мечтата ти.
Те отговориха, че си много млад и си още в началото. Не тъгувай.
Продължавай да тренираш.
Не спирай, продължавай да мечтаеш, пак ще те потърсим.
Ваел, ела.
Остави ме. Искам да походя малко. Моля те.
Радвам се, но не съм доволна. Очаквахме да сме повече.
Моля ви само да не забравите некласиралите се.
За мен е привилегия да съобщя имената на спортистите
от олимпийския бежански отбор на МОК за "Токио 2020".
Сирил Тачет-син.
Дориан Келетела, Алаа Масо,
Саид Фазлула,
Юсра Мардини, Джамал Абдулмаджид
Как си?
Не знам как да го опиша.
Да, всеки може да представлява страната си, ако е достатъчно добър.
Но не всеки може да представлява нещо по-голямо.
Санда Алдас, Ахмед Аликаж, Муна Дахук.
Потвърдено е, отивам в Токио!
Страхотно!
Роуз Ликониен, Джеймс Нян,
Анджелина Надал, Пауло Амотун.
Да, аз съм щангист.
Арам Махмуд, Весам Саламана, Едрик Села.
Трябва да го отпразнуваме подобаващо.
Масомах Али Зада, Бадредин Вайс.
Жавад Махжуб.
Ваел Шуеб, Хамун Дерафшипур, Тахловини Габриесос,
Луна Соломон,
Кимия Ализаде,
Абдула Седики, Пополе Мисенга,
Нигара Шахин, Акер ал Обайди.
Честито на всички!
Вие сте олимпийският бежански отбор на МОК за "Токио 2020".
Отборът ще се събере за първи път в Доха,
за да се опознаете.
11 ДЕНА ДО ОТКРИВАНЕТО
Колко култури, личности, спорта,
произхода, истории, невероятно!
Вие участвате не само заради състезанието.
Вие сте част от отбор, част от по-голям проект.
Трябва да се опитаме да се опознаем.
Това е много важно. Много много важно.
Близките ми са в Камерун. Имам петима братя и сестри.
Типично африканско семейство. Не тренират нищо.
Но за мой късмет мама ме насочи.
Успя да ме вкара с връзки в спортната зала.
Това е добре, добре дърпа. Земята е хубава.
В спортната зала не само тренираш,
там има социална среда.
Не само вдигаме щанги, но и разговаряме.
Понякога се майтапим. Това означава много за мен.
Кога започна да тренираш щанги? През коя година?
През 2010 г. Още живеех във ферма в западен Камерун.
Там не копаем с машини.
А с лопата и мотика?
Така си закалих дланите, преди да почна да тренирам.
Затова нямам мазоли.
Сирил, имаш ли видеоклипове от тогавашните си тренировки?
В ютюб има един, на който вдигам 180 кг.
А когато си бил малък? Ей толкова висок?
- Косата му... - Тежал си 85 кг?
Тогава обикновено бях 81 кг.
Давай, давай, давай.
Да.
Впечатляващо.
Ще ни кажеш ли как дойде във Великобритания?
Дойдох през 2014 г. на Игрите на Британската общност.
След състезанията напуснах спортното село.
Просто тръгнах. Не знаех накъде вървя.
Исках да се махна от отбора.
Не искам да разкривам причините.
Просто се случи нещо, което ме накара да напусна спортното село
и да не се върна в Камерун.
Накрая стигнах до Брайтън.
- Сега под напрежение ли си? - Да, да, но съм добре.
От седем години съм тук. Завърших университет.
Напуснах Камерун като юноша.
Като се обърна на назад, на 19 г. не бях психически устойчив.
Бях изпаднал в депресия, отидох при личния си лекар
и той ми предписа антидепресанти.
Беше много открит, непринуден, дружелюбен
и често си говорехме.
През 2016 г. получих политическо убежище и реших,
че трябва да се отблагодаря по някакъв начин.
Идвах от размирен район, бях изгубил близки.
Но се стараех да бъде добър човек.
Исках да се боря за страната си, за да променим своя живот.
Ние имаме възможност да променяме живота на хората.
От момента, в който разбрах, че няма на кого да разчитам.
Казах си, че сама отговарям за себе си.
От 19 г. съм разделена от родителите си.
Трудно ми беше да гледам прояви на родителска обич.
Аз не съм изпитвала такава.
На 1 г. изпратих Джейдън при леля в лагера "Какума".
Много исках да вляза в отбора,
защото вече имам дете, което зависи от мен.
Затова се пожертвах и го изпратих в "Какума",
за да мога да тренирам и да вляза в отбора.
Трябва да се възползвам от всеки шанс,
от всяка възможност да му осигуря добър живот.
Именно то ме подтиква да полагам допълнителни усилия.
И да побеждавате, и да не побеждавате, светът
и роднините ви в родината ще видят бежанец,
който може да им служи за пример.
Защо? Защото вие сте силни.
Здравейте. Аз съм Давуд. Живея в Лондон, тренирам Кимия.
Извинявай, може да ти е неудобно, но имаше рожден ден...
Честит рожден ден, скъпа Кимия! Честит ти ден рожден!
Не е против правилата.
Свали си маската и ги духни.
Първо ще си пожелая нещо.
Да, пожелай си нещо.
Успехи на отбора ни! И олимпийско злато!
Единствената олимпийска медалистка на Иран
обяви, че напуска родината си.
Олимпийка бяга от отбора на Иран.
Кимия Ализаде спечели бронзов медал по таекуондо в Рио през 2016 г.
и разкритикува остро властите в родината си.
От съобщението й не става ясно къде е.
Трябваше да правя това, което искат властите, системата.
Да ходя на политически митинги и да казвам това, което искат.
Да казвам, че в Иран жените са равни на мъжете.
Вече не мога да говоря така, защото знам,
че не е вярно, че лъжат, и реших да сложа край.
Здравейте, потиснати иранци. Сбогом, благородни иранци.
Познавате ли ме? Виждали сте ме само на състезания.
По телевизията. В присъствието на официални лица.
Трябваше да спечеля медалите си със задължителния хиджаб,
а те си приписаха заслугите.
Аз не бях важна за тях. Никой не е важен.
Ние сме само оръдия. Със своето патриархално мислене
смятахте, че Кимия е жена без език.
Това решение ми беше по-трудно, отколкото да спечеля златен медал.
Но където и да съм, аз ще си остана рожба на Иран.
Ще разчитам на подкрепата ви и искам само да ми вярвате
по трудния път, по който поемам.
Тестовете за ковид ще са решаващи. Дано всички да са отрицателни.
Тестовете за ковид и бежанският ти статут
пораждат доста проблеми
на границите, пред митниците и т.н.
През 2015 г. се проведоха квалификации за игрите в Рио.
Бяхме в Милано. Аз посетих една катедрала.
Влязох вътре.
Придружаваха ни агенти от тайните служби,
следяха да не пием алкохол, да не ядем свинско,
да не говорим с други спортисти и да не общуваме с момичета.
Когато се върнах в Иран,
имах неприятности.
Дори прекарах няколко дена в ареста.
Агентът явно ме беше снимал
и беше заявил,
че съм влязъл в църквата и съм си сменил религията.
Смяната на религията се наказва много тежко -
със смърт.
Не си бях сменил религията, твърдях, че си оставам мюсюлманин.
Но аз съм възрастен човек и може да правя, каквото искам.
Но бях под огромен, непосилен натиск.
Даже се опасявах за живота си.
И стигнах до заключението, че нямам друг избор.
Трябва да избягам пешком.
- Не съм мръднал. - Ти плуваше назад.
Никога няма да се науча да плувам.
Момчета, какво ще правите днес?
Може би още 20 дължини, а после...
- Колко е часът? - Трябва да тръгваме.
Загазил съм.
А после - на самолета. Нямам търпение да потренирам.
ДЕВЕТ ДЕНА ДО ОТКРИВАНЕТО
- Привет! Всичко наред ли е? - Здравейте.
Не съм си свалил багажа. Чух да се говори нещо и го оставих.
Има малка промяна в плановете. Върнете се в стаята си.
Ще ви потърсим и ще ви обясним какво следва, не се притеснявайте.
Значи, да не си свалям багажа?
- Да. - Чудесно!
- Ние ще ви потърсим в стаята. - Добре, няма проблем.
На слизане ни казаха, че са сменили полета.
Говорих с един човек. Ще ни обяснят какво следва.
- Не е нужно да си сваляме багажа. - Но заминаваме, нали?
Не знаем какви ще са последствията,
но сме сигурни, че днес няма да заминем за Япония.
Един човек е дал положителна проба за ковид, само един,
но последиците са олимпиадата са огромни
и спортистите ще бъдат съкрушени.
Възможно ли е и после да не заминат?
Да, твърде възможно е, твърде възможно.
Божичко!
Леко сме шокирани.
Чакането ми се отрази зле. Все чакаш и чакаш.
Вече има един заразен
и не знаеш дали мечтата ти ще се сбъдне.
Ако имаш платформа и щанга,
може да тренираш и там, няма проблем.
И за пет дена може да се научиш да плуваш.
- Ще е успех. - Басейнът е по-хубав.
Може да започна да плувам.
Няма платформа, няма щанги.
Има вода, но няма кану. Помоли ги да ти намерят лодка.
ПЕТ ДЕНА ДО ОТКРИВАНЕТО
Какво ще правиш?
Отивам на тренировка по гребане.
- След колко дена? - Пет.
След пет дена най-после тренирам.
Мога да тренирам, но изпитвам болка.
Боли ме тук, защото няма преса за стъпалото.
Това трябва да бъде застопорено в лодката,
но времето е горещо.
И не е затегнато.
Тук всичко е различно.
Аз не съм турист. Искам да отида на олимпиадата.
Няма да отида в Токио като турист.
Саид, това е временно.
На нас никога не ни е било лесно. Спомни си.
Нищо не сме получавали даром. И това ще мине.
Трудно ми беше да приема, че трябва да напусна Сирия.
Ти какво си спомняш за отпътуването?
Сетя ли се за това, се разчувствам.
Не разбирам, просто съм ядосан,
че стана така.
Два дена и половина
спахме в планината, ходехме нощем,
защото вече не можехме да ходим денем.
Беше много опасно. Войниците можеше да ни застрелят.
През 1999 г. бях много малка,
когато избухна войната.
Не знаех какво става, чувах само стрелбата,
бомбите.
Нямах представа какво става, нашите само ни караха да бързаме,
казваха, че трябва да бягаме.
Понякога от страх не можеш да попиташ родителите си какво става.
Бяхме в Хомс. В околностите на Хомс.
Останахме там цял месец, като се местехме.
Отивахме там, където беше безопасно.
Стигнахме до границата с Йордания
и останахме там 15 дена.
Имаше контролни пунктове.
Като пристигнах в Брайтън, два месеца живях на улицата.
На крайбрежната.
До мостовете.
Стана много трудно.
Бях в депресия, не ми се живееше.
Тръгнах към една скала.
Като стигнах, видях знака на самаряните.
"Ако нямате настроение, ако сте...
Ако ви иде да си сложите край на живота или нещо подобно,
моля, обадете са този номер". И аз се обадих.
След няколко минути дойдоха две патрулки.
Бих казал, че те ме спряха.
Най-после стигнахме турската граница.
Там видях нещо,
което ще помня до края на живота си.
Долина, покрита със спасителни пояси.
Толкова много хора, хиляди хора.
Леля отведе част от децата в бежанския лагер,
където смяташе, че е по-безопасно.
Аз бях сред тях. Не ми беше лесно да изоставя нашите.
Знаех, че това беше шанс да се спася,
а те може да ме последват.
Само камиони на ООН доставяха провизии в Южен Судан.
С тях стигнахме до "Какума". Като се качихме в камиона,
всички плачехме, защото мислехме, че ще умрем.
Като пристигнахме, лагерът беше по-различен от представите ми.
Като погледнат отдалеч и видях желязото,
си казах: "Край! Обречени сме".
От 2014 г. сме тук, вече осем години.
Районът беше гол. Опитахме се да засадим дървета.
Ето тук живея.
От доста време вече живея тук.
Казаха, че съм арестуван за нарушаване на имигрантския закон.
Разказах част от биографията си на адвоката
и той ме посъветва да поискам убежище.
Прекарах един месец в ареста.
След като ме освободиха, че прехвърлиха в Бирмингам,
където бих казал, че започнах от нулата.
Три дена спахме на улицата в Митилини.
Полицията ни биеше.
В Австрия прекарахме една нощ в ареста.
Така стигнах от Иран до Германия.
Ако някой чуе нещо за родителите ми,
най-често то е лошо.
И аз плача, докато не си кажа:
"Колко време ще плачеш?"
Искам да знам дали са в безопасност, дали са здрави.
Дали си мислят за мен. Основно това.
ЧЕТИРИ ДЕНА ДО ОТКРИВАНЕТО
Братовчед ми се обади,
че нашите пътуват от Южен Судан към бежанския лагер "Какума".
Не се зарадвах, защото знам,
че пътят не е безопасен.
Едва когато ги видя пред себе си, ще повярвам
и ще се зарадвам.
Сега трябва да мисля за тренировките преди състезанието.
Старая се да ги забравя, но те все са в главата ми.
Видя ли съобщението в групата в уотсап?
Надяваме се да сте прекарали деня добре и да сте здрави.
Новината за отрицателните тестове беше чудесно начало на деня.
ОБО проведе разследване и заключи,
че членовете на ОБО не са били в контакт със заразени от ковид.
Така ли? Сериозно?
Това е много добра новина.
ТОКИО, ЯПОНИЯ
ЕДИН ДЕН ДО ОТКРИВАНЕТО
Искате ли да споделите някоя тайна?
Бях на олимпийския стадион.
Имаше репетиции на утрешното откриване.
Ролята е доста специална.
Той ми е треньор, да, треньор ми е.
Съжалявам. Само в моята стая има интернет.
Когато ми се обади, веднага изтичах при Шейла.
Много е малко.
- Обърни се. - Идеално ли е?
- Не, нагънато е. - Това добре ли е?
Не, намачкано е. Нагънато.
Широко ти е в раменете.
- Гордеем се с теб. - Благодаря.
Дами и господа, олимпийското знаме.
Шестимата души, които го носят, са спортисти,
помогнали по време на пандемията от ковид.
Олимпийският бежански отбор е представен от Сирил Тачет.
Ахмед Бедредин Вайс е на олимпиада за първи път
и е един от 29-имата спортисти бежанци.
На 24 г.,
потърсил политическо убежище в Тринидад и Тобаго.
Не забравил мечтата си да се боксира.
В пета от десетте серии в 50 м свободно плуване.
Сандра Алдас с бял бански представлява бежанския отбор.
Тя е избягала в Нидерландия от Сирия.
Радвам се, че пак съм на платформата.
От 7 г. не съм участвал в международно състезание.
Не бива да забравяме, че те са се състезавали,
тренирали са и имат леко преимущество.
От много години чакаме олимпиадата
и тя беше отложена с една година.
Надявам се да дам най-добро постижение.
Чудесно би било да се класирам сред първите десет.
Това е първата схватка, за която вече се говори.
Кимия Ализаде Зенурин. На 23 г.
В Рио представлява Иран и печели бронз в категория до 57 кг.
В която се състезава и тук.
И по пътя си среща иранска състезателка.
Нахид Киани Чанде.
Интересно какво ще стане.
Нахид ми е добра приятелка и бивша съотборничка.
Двете бяхме дълго в националния отбор на Иран.
Махру ме тренираше в самото начало на кариерата ми.
Тя ми беше треньорка, когато спечелих бронза в Рио.
Сега тренира Нахид.
Невероятно е, че напуснах родината си, дойдох тук, тренирах,
преминах през много перипетии
и сега трябва да се бия с приятелката си.
Ритник в главата - три точки. В полза на Кимия.
А това е изравнителната точка.
Не мисли за нищо. Ще се биеш.
Две точки повече или по-малко са нищо.
По време на състезание забравям какво е било в миналото,
защото не искам да се влияя емоционално.
Но сега доста се вълнувах,
защото се биех срещу родината си.
Какво прошепна на Нахид, като спечели?
Казах й: "Не им играй по свирката. Не позволявай да те експлоатират".
Прегърна и Махру?
Прегърнах не само бившата си треньорка.
Прегърнах треньорката си, родината си и всичко, което ми липсва.
- Честито! - Благодаря.
СИРИЛ ОЛИМПИЕЦ
Давай!
- Много съм притеснена. - Натрупал е доста мускули.
Давай, Сирил!
Давай, момче! Давай, Сирил.
Пак същото.
Много е тежка. Нищо му няма. Първи опит, не е свикнал.
Отпусни се. Дърпаш силно. Контролираш повдигането. Имаш време.
След схватката с Нахид
видях президента на Иранската федерация по таекуондо
и той ми каза:
"Иранският народ няма да забрави, че ти ни прецака".
Не повярвах на ушите си. Той каза още:
"Застана срещу страната си и се би срещу нея".
Бях шокирана. Разтреперих се.
Отидох в тоалетната и цял час повръщах.
Но миналото е минало, трябва да мисля за следващата среща.
Джейд Джоунс. Тя иска да стане първата таекуондистка,
спечелила три златни медала последователно.
16-ФИНАЛИ
Схватката е за класиране на четвъртфиналите.
Нямах достатъчно време след първия мач
за подготовка и възстановяване.
Ализаде Зенурин отбелязва първата точка.
Сериозна двуминутна схватка между двойната олимпийска шампионка,
гонеща трето злато,
и Ализаде Зенурин, която иска повече от бронза.
Десет точки за Ализаде Зенурин.
Остават 22 сек и Зенурин отново повежда.
Джоунс е на път да бъде елиминирана.
Джейд Джоунс напуска състезанието.
В британския лагер не могат да повярват.
Тя не може да направи нищо.
Какъв обрат!
Ализаде Зенурин от бежанския отбор
отстрани Джейд Джоунс, двукратната олимпийска шампионка.
Вече си олимпиец. Браво! Браво! Гордея се с теб.
Имаш ли още сили?
Искаш ли?
- Как си, Саид? - Добре.
Добре. Леко съм притеснен, но това е нормално.
Трябва ми малко адреналин.
Положителен адреналин.
Радваш ли се, че си в своята лодка?
Да, най-после.
Хората в Иран са потиснати.
Родителите ми няма какво повече да губят.
След като избягах, са разпитвани от полицията, от тайните служби.
Говорихме и стигнахме до заключението,
че ежедневието им не ми е безразлично,
но ако мога, трябва да помогна на сънародниците си,
така че гласът им да се чуе на международно ниво.
Това беше невероятно. Не си поставяй непосилни цели.
Никак не ми беше лесно, повярвай.
Саид, никой от другите състезатели не е преживявал същото като теб,
така че няма значение.
Гледай напред, Саид. Не се побърквай заради това.
Трудно е, но съм развълнуван. Класирах се за четвъртфинала.
За мен това е по-високо ниво.
Познавам китайката. С треньорката й сме я гледали
и имаме план.
Мачът беше много оспорван, най-трудният досега.
Но вече съм на полуфинал.
- Как се чувстваш? - Доволна съм след края.
Успех в следващата схватка.
Има време. Десет минути.
Виж стойката му. Много е разкрачен. Твърде много.
Ти направи успешен опит.
Сега той е под напрежение.
Браво!
Не бързай. Помисли. Помисли какво искаш да направиш.
АНДЖЕЛИНА ОЛИМПИЙКА
Разбрах, че родителите ми са пристигнали в лагера.
Не се сдържах. Много искам да ги видя.
Да видя как изглеждам. Искам да приключа тук и да отида в лагера,
за да се видя с нашите.
Мисля, че ще има много хора,
особено в бежанския лагер,
защото мнозина знаят, че ще участвам в олимпиадата.
Повечето ми приятели и близки
ще искат да ме гледат.
Това е вдъхновение за мнозина.
След всяка схватка се чувствам все по-уверена
и усещам как тялото ми се налива със сила.
Ще спечеля. Дошла съм да изпълня мечтата си - златен медал.
Много съм уморена. Имам болки в ръката и в глезена.
но ако победя рускинята,
ще си гарантирам среброто и ще се доближа до златото.
Направих всичко, което можах.
Но изпуснах нещата изпод контрол.
Може би така трябваше да стане.
Може би имам още какво да науча.
Нямам време за самосъжаление. Изпуснах златото.
Но още имам възможност да спечеля бронз.
Макар да ми е мъчно за вкъщи,
трябва да постигна целта си.
Най-много ми е мъчно за сина ми.
Макар да поддържаме връзка и да знам, че е добре,
сега имам нужда да съм с него.
Мечтая за дом за мен и за Джейдън. И за родителите ми.
Какво следва оттук нататък, Анджелина?
Да се прибера и да се видя с близките си.
Само това очаквам.
Анджелина постави личен рекорд на 1500 м, като се класира 14-а
На старта на олимпиадата мислех само за близките си.
Подчинените на режима медии писаха,
че съм предател, продал съм родината си.
Нашите много са се разстроили.
Затова на старта мислех само за тях.
Затворих очи за миг, отворих ги и вложих всичко в надпреварата.
На четвъртфиналите стартирах много добре
и бях на 15-20 м
от третото място.
На финала разликата беше пет метра.
Само на секунда и половина. Това беше много добър финал.
Пак съм четвърти и съм много щастлив.
Много благодаря.
Успях, братле.
Силна гонка, Саид.
Повече от това не мога.
- Гордея се с теб. Добре се представи. - Наистина дадох всичко от себе си.
Успях. И в двете гонки.
От утре ще се събуждам като олимпиец.
И това много ме радва. Трябва да тръгвам.
Бях по-бърз от иранеца. Много съм щастлив.
Радвам се и заради близките си в Иран.
В Иран твърдяха, че съм зле, че техният представител е по-добър.
Аз не казвам нищо на нашите. Те са у дома,
четат във вестниците: "Саид не струва, Саид е зле".
Оказа се, че съм по-добър.
Аз бях първата иранка, спечелила олимпийски медал.
Сега искам да спечеля медал и за бежанския отбор.
Обещавам да се постарая.
Моите поздрави и уважение към всички,
които ме смятат за своя сънародничка.
Аз съм жена. Иранка. Таекуондистка.
Цял живот съм се борила и ще продължа.
Часовникът тиктака. Гледам го.
Не прибързвай, Сирил. Не прибързвай.
Спокойно, Сирил, не се притеснявай. Имаш време, имаш време.
Не бързай.
Вдигне ли я... Само да я вдигне.
Но ме уплаши, като направи така. Казах си: "Божичко!"
Когато отметне глава и направи физиономия...
Тогава разбираш, по изражението му. Знаеш какво означава.
Гордея се с него. Страхотен е. За вълка говорим...
Отношението ти към последния опит. Видях как излезе.
Разбрах, че ще успееш. Сериозно.
Като те видях как излезе, си казах: "Боже!"
Браво, Сирил!
Браво! Радваме се за теб. Невероятно. Невероятно.
Нямаме търпение да се върнеш. Чакаме те.
Сирил се класира на 10. място в категорията си - личен рекорд
Бежанският отбор не спечели медали в Токио
Той представи гордо стоте милиона бежанци по света
Историята му ще продължи на Олимпиадата в Париж през 2024 г.
Родителите на Анджелина успяват да избягат от Южен Судан
Тя най-после ги вижда след 19 г.
ПО-КЪСНО...
Това пътуване ми позволи да приема новия си живот.
Да разбера, че няма проблем да гледам напред,
докато сърцето ми още е обърнато назад.
Убеди ме, че всички заслужаваме да живеем, да мечтаем
и да се борим по нов начин.
Когато избягах от Иран, си казах:
"Аз, Кимия Ализаде, не съм историчка, не съм героиня,
не съм знаменоска на иранския конвой.
Аз съм една от милионите потиснати иранки.
Бях сама и гласът ми не звучеше достатъчно мощно,
но сега всички момичета се борят за правата си.
Аз съм една от милионите смели иранци.
Тичам, за да постигна мечтата си и да намеря безопасно място.
Да получа възможности. Да вдъхновявам.
Най-после се събрахме в Турция след седем години
и аз бях олимпийка.
Баща ми дори се разплака.
Не го бях виждала разплака или толкова щастлив.
В личния ми живот победата означава мир и сигурност.
Малко семейство с бебе.
Саид, Анджелина и Кимия са сред 52-мата спортисти,
получили нови стипендии
и надеждата да бъдат избрани в бежанския отбор
на Олимпиадата в Париж през 2024 г.
След седемгодишен статут на бежанец
Сирил получава британско поданство.
Той още е медицински брат по психическо здраве.
Пътят ми в живота ме научи на много, научи ме да устоявам.
Разбрах, че бъдещето е несигурно, че може да е трудно,
но аз се научих да не губя надежда и да се стремя към най-доброто.
Ваел също получи стипендия
с надеждата да попадне в бежанския отбор в Париж.
Когато пропуснах Олимпиадата в Токио, аз се отчаях и натъжих.
Но няма да се примиря.
Ваел започна да тренира с бял колан.
Сега е черен колан десети дан.
Той първи получи черен колан от всички.
Днес той ще ви тренира.
Готови? Десен крак назад.
Много бежанци ще се гордеят с мен
и това ще мотивира много деца и юноши,
ще ги научи да се надяват и да гонят мечтите си.
Мечтая за Олимпиадата в Париж.
Ще се постарая тя да се сбъдне.
Според Върховния комисар на ООН за бежанците
към 2024 г. ще има 120 млн. бежанци
вследствие на войни, глад, бедствия и климатични промени.
Превод: аа Аа