Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jsme na tebe pyšní.
Děkuji.
Čelíme
největší uprchlické a migrační krize naší doby.
Nejde jen o krizi v množství,
jde o krizi solidarity.
Nevím, kolik dalších musí utéct nebo zemřít,
než se mezinárodní společenství probudí.
Nikdo takhle neriskuje životy svých dětí,
pokud není zcela zoufalý.
Potřebujeme jinou odpověď s novým příběhem naděje.
LONDÝN, VELKÁ BRITÁNIE - 2021
Jsem Waad, jeden ze statečných Syřanů, kteří bojovali za svobodu.
Mnoho z nás zemřelo. Miliony lidí byly nuceny opustit Sýrii.
To všechno Asad a jeho spojenci.
V takový den jsem se stala uprchlíkem. Před pěti lety.
ALEPPO, SÝRIE - 2016
Tohle jsou naše poslední minuty v Aleppu.
Je to jako noční můra.
Tady je můj krásný dům.
Žádná slova nemohou popsat, co teď cítím.
Nechceme...
...být nuceni uprchnout z našeho města.
Mám tuhle rostlinu.
Vyroste z Aleppa.
Pořád je pro mě těžké si uvědomit, že jsme to přežili.
Natáčení byl můj způsob obrany.
Natáčím, abych ochránila své vzpomínky,
zachovávám svůj domov a zachraňuji lidi, které jsem ztratila.
Teď musím najít nový způsob, jak jít dál
a vyprávět příběhy, můj vlastní i těch druhých.
UPRCHLICKÝ TÁBOR AL-AZRAQ, JORDÁNSKO
- Chodíš do školy? Do které třídy? - Do druhé.
- A co ty? - Do čtvrtý.
Chápu. Kdy trénujete?
Někdy naskládám polštáře takhle vysoko, tak vysoko.
Dělám z nich salto vzad a dopadnu takhle na nohy.
- Děláš salto vzad? - Ano.
- Dobře, co máš s rukou? - Je zlomená.
- Opravdu? - Na přechodu dělal salto.
Opravdu? Udělal jsi salto a zlomil si ji?
Udělal tohle, a když se vzepřel, zlomil si ruku.
- Bolí to teď? - Ne.
Mohli byste jít za trenérem Asifem, a trénovali byste tam.
Dostanete oblek na taekwondo. Budete se posouvat dál díky páskům.
Nakonec můžete získat černý pásek.
První den přišel trenér Asif a měl s sebou podložku na taekwondo.
Představili jsme se. Pomáhal jsem mu položit podložku,
a on řekl: "Jednou budeš světový šampion,
když se přihlásíš na taekwondo."
To řekl a teď, díky Bohu, jsem na cestě to zrealizovat.
WAEL SYRSKÝ UPRCHLÍK
V táboře Al-Azraq jsem známý jako "Wael Taekwondo".
Mým největším snem je stát se olympijským vítězem a získat zlato.
Také sním, že moje rodina bude žít v pohodlí,
a že se moje situace zlepší, jak bych si přál.
LONDÝN - VELKÁ BRITÁNIE
CYRILLE KAMERUNSKÝ UPRCHLÍK
To, že jsem začal vzpírat, byla velká náhoda.
Byl jsem v Kamerunu a bylo mi asi 14 let.
Byl jsem na křtinách bratrance.
Pak jsem uviděl fotku otce, který byl vzpěrač,
a od té doby to dělám.
Poprvé v posilovně
jsem viděl ta závaží, byla velká.
Na obrázku vypadala docela malá,
takže jsem se vyděsil, když jsem tam přišel.
Chtěl jsem jen hned pryč.
Pracuji jako zdravotní bratr
v týmu komunity pro duševní zdraví.
Ošetřovatelství jsem studoval kvůli své osobní zkušenosti.
Jako uprchlík jsem zažil těžké časy.
Musel jsem podporovat jiné, aby se zotavili.
OLYMPIJSKÉ HRY MLÁDEŽE, 2014
Vítězný úsměv, vítězný sportovec.
Kimia Alizadeh Zenoorin na stupních vítězů.
Příhodná a poutavá zlatá medaile pro mladou dívku.
KIMIA ÍRÁNSKÁ UPRCHLICE
V sedmi jsem začala s taekwondem. Poblíž jsme měli posilovnu.
Dělali jen taekwondo a já neměla jinou možnost.
Vzpomínám si na první lekci.
Do konce lekce jsem se schovávala na záchodě, a pak šla domů.
Jsem vlastně dost plachá.
A nerada jsem používala bojová umění.
Nevím přesně proč, ale taekwondo se mi nelíbilo.
Ale myslím, že jsem ho měla v krvi.
To je vlajka mé vlasti. Zelená, bílá, červená.
Otec mi to vyrobil po příchodu do Německa, před dvěma lety.
Moje jméno, a tady je taekwondo korejsky.
OLYMPIJSKÉ HRY, RIO 2016
Byla jsem opravdu mladá. Vyhrála jsem bronz
a byla to první olympijská medaile v ženském sportu v Íránu.
Každou vteřinu na bedně v Riu si pamatuji.
Jako bych měla dvě křídla a opravdu létala.
VÝCVIKOVÝ TÁBOR PRO UPRCHLÍKY - KEŇA
ANJELINA JIHOSÚDÁNSKÁ UPRCHLICE
Jsem uprchlík. Poběžím závod na 1500 metrů.
Dělala jsem komunitní rozvoj a sociální práce.
To mám nejraději.
Vždycky ráda dělám něco, co souvisí s lidmi.
Mám jednoho syna. Jmenuje se Jayden Luise Monutore,
tříletý krásný chlapec. Jayden je chytré dítě.
Je tak upovídaný.
Je to velmi aktivní chlapec, chce dělat všechno, co děláte vy.
Opustila jsem svou zemi a jela do Keni.
Bydlela jsem u tety v uprchlickém táboře v Kakumě.
Byl jsem jedním ze sportovců v prvním olympijském týmu uprchlíků.
Tohle je moje vesta. Nechávám si ji na památku,
na památku olympijských her 2016 v Riu.
Byl to pro mě dobrý začátek.
Když nás vybrali,
o soutěži jsem toho moc nevěděla nebo spíš o běhání.
Všichni vstali a tleskali nám.
Všechen stres, který jsem možná zažíval před olympiádou,
zmizel v mé mysli,
a zaplnil ji jediný pocit štěstí a radosti.
Sním nejen ve spánku,
ale také když chodím nebo jedu na kole, pádluji,
Představuji si chvíli, kdy pan Bach
přináší cedulku: "Saeide Fazloulo, splnil jsi podmínky!"
SAEID ÍRÁNSKÝ UPRCHLÍK
Mé rodné město se jmenuje Bandar-e Anzali. Je to jako v Benátkách.
Máme největší lagunu na světě
a máme také největší jezero, Kaspické moře.
Můj táta pracuje v přístavu.
Když jsem byl kluk, vždycky jsem trávil čas s tátou.
Byl tam kanoistický klub.
Viděl jsem tam spoustu lid. "Super, pádlují, to je zábava."
KARLSRUHE - NĚMECKO
Na začátku jsem měl potíže, protože jsem neuměl plavat.
Nejdřív jsem se to musel naučit.
Snažil jsem se, protože jsem si kanoistiku od začátku zamiloval.
Alexandre, 10.3.
Saeid, 9,9 s 157,
ale tentokrát to byl jasný dřívější start.
Když mi bylo 18 let, kvalifikoval jsem se za íránský národní tým.
Dal jsem do toho všechno, Dal jsem do toho opravdu všechno.
Tady jsou sportovci z Íránské islámské republiky.
Na druhém místě, závodníci z Íránu na kajaku čtyři.
Aleekskeyev a Dergunov na prvním místě po 500 metrech.
Kazachstánský tým získává zlato!
Mezitím íránští sportovci
reagují s velkou radostí na druhé místo.
Získal jsem stříbrnou medaili, což znamená hodně.
Je to pro mě velmi důležité. Asijské hry 2014.
Do Německa jsem přijel ve 24 letech. Kdybych tady začal se sportem v 6,
teď bych byl olympijským vítězem.
- Tady je 30, 32 stupňů. - Je hrozné horko.
Je tady sauna, taky pára a vlhkost.
Jasně. Říká, "Pijte hodně vody."
Ano, ode dneška musím začít pít hodně vody.
Tátu jsem neviděl šest let.
Moje máma mi vždycky říká, že Bůh všechno vidí.
Pokud se jedny dveře zavřou, otevřou se jiné.
Můžu jen říct, že se za mě celou dobu modlí
a doufají, že pojedu na olympiádu.
Jak jste se cítil, když vás vybrali
do týmu uprchlíků na olympijské hry v Tokiu?
Ten pocit byl nepopsatelný, protože to bylo výjimečné.
Pocit z olympiády...
Vážně tvrdě jsem trénovala, hodně obětovala,
abych dostala ještě jednu šanci.
Někdy to chci vzdát, protože už mě unavuje se vším bojovat.
Ale olympiáda je velké světlo v mém životě
a já chci to světlo, ten sluneční svit ukázat
svému životu, Íráncům, všem uprchlíkům na celém světě.
Bylo by mi velkou ctí dostat příležitost
reprezentovat všechny znevýhodněné lidi po celém světě.
Musíme také ukázat, že uprchlíci mohou být i sportovci,
kteří mohou soutěžit na nejvyšší úrovni.
Znamenalo by to, že budu zastupovat uprchlíky z celého světa,
nejen Syřany, ale všechny uprchlíky.
Mohl bych tak informovat o jejich osudu a všem, čím si prošli.
Dnes se chystáme oznámit
všem 56 stipendistům,
zda byli vybráni do olympijského týmu uprchlíků.
- Ahoj, Kimio. Jak se máš? Dobře. - Ahoj. Dobře, děkuji! A vy?
- Dobrý den. - Ahoj, Gonzalo.
- Ahoj, Saeide. - Ahoj, Anno.
- Jak se máte? - Nervózně.
- Jste nervózní? - Ano, jsem.
Kritéria výběru, jak jistě víte,
jsou stejné jak pro zapojení do programu.
Mít status uprchlíka, být elitním sportovcem.
Přichází hodně lidí, Vidím to.
- Jo, to jsou moji spoluhráči. - Ahoj, ahoj, všichni.
S potěšením oznamujeme, že vaše jméno na seznamu je.
Ve vašem případě je nám potěšením říct,
že jste na seznamu, který zítra předložíme výkonné radě MOV.
Panebože. Můj Bože.
Bude to James,
Paulo, Rose a Anjelina.
A na základě především sportovních kritérií
vám bohužel musím oznámit, že nejste
na seznamu, který bude předložen.
Chceme vám říct, že tohle
je jen začátek, jste velmi mladý.
Můžete se znovu přihlásit,
pokud chcete pokračovat v kariéře.
- Promiňte. - Zůstaň.
Těšíme se na vaši žádost.
Vezmi si to. Neodcházej.
Je trochu rozrušený.
To je normální, chápu to.
Byl to jeho sen. Velmi tvrdě na tom pracoval.
A dál může být. Je to nejmladší stipendista.
Je to jen začátek.
Waeli, omluvila jsem se za tebe, když jsi chtěl odejít.
Řekla jsem jim, že jsi smutný, protože to je tvůj sen.
Prý jsi mladý a je to začátek. Nebuď smutný.
Prosím, pokračujte,
prosím, sněte dál a budeme v kontaktu.
Waeli, pojď sem.
Prosím, nechte mě být. Jen se chci chvíli projít, prosím.
Jsem ráda, ale nejsem spokojená. Čekali jsme větší tým.
Žádám vás pouze, abyste mysleli na ty, kteří neprošli.
A nyní mám tu čest vyhlásit sportovce
olympijského uprchlického týmu pro Tokio 2020:
Cyrille Tchatchet II,
Dorian Keletela, Alaa Maso,
Saeid Fazloula,
Yusra Mardini, Jamal Abdelmajid.
Jak se cítíš?
Ani nevím, jak to popsat.
Každý může reprezentovat svou zemi, pokud je dostatečně dobrý.
Ne každý může dokázat něco většího.
Sanda Aldass, Ahmad Alikaj, Muna Dahouk.
Je to oficiální, jedu do Tokia!
Ano, to je skvělé!
Rose Likonyen, James Nyang,
Anjelina Nadal, Paulo Amotun.
Jo, takže jsem vzpěrač!
Aram Mahmood, Wessam Salamana, Eldric Sella.
Musíme to pořádně oslavit, ano?
Masomah Ali Zada, Badreddin Wais,
Javad Mahjoub,
Wael Shueb, Hamoon Derafshipour, Tachlowini Gabriyesos.
Luna Solomon.
Kimia Alizadeh.
Abdullah Sediqi, Popole Misenga,
Nigara Shaheen, Aker Al Obaidi.
Všem vám gratulujeme.
Jste olympijský uprchlický tým pro Tokio 2020.
Jako tým se poprvé setkáte v Dauhá,
kde vás čeká teambuilding.
11 DNÍ DO SLAVNOSTNÍHO ZAHÁJENÍ
Když vidím to množství kultur, osobností, sportů,
původů, příběhů, je to neuvěřitelné.
A vaše účast je víc než jen soupeření.
Jste součástí týmu, většího projektu.
Musíme se tedy navzájem poznat.
To je velmi důležité. Velmi, velmi důležité.
Celá moje rodina je v Kamerunu. Mám pět sourozenců.
Typická africká rodina. Sport je vůbec nezajímá.
Měl jsem ale štěstí, vedla mě máma.
Našla mi někoho, kdo mě vzal do posilovny. Podpořila mě.
Ten tah je moc dobrý. A ten nadhoz taky.
Tělocvična, to je... Není to jen prostředí pro provozování sportu,
ale je to také sociální prostředí.
Netrénujeme jen vzpírání, vedeme také spoustu rozhovorů,
někdy trochu vtipkování. Znamená to pro mě hodně.
V jakém roce jsi začal vzpírat? Víš rok?
2010. Stále jsem žil na západě Kamerunu, na farmě.
Na polích nepoužíváme žádné stroje.
Jen rýč a motyku?
Proto jsem měl mozoly, než jsem začal vzpírat.
Proto neznám puchýře.
Ale, Cyrille, máš videa z doby, kdy jsi vzpíral?
V jednom dělám 180 na YouTube.
Když jsi byl ještě malý kluk? Takhle velký?
- Jeho vlasy... - Cože, máš tam 85?
Bylo tam tak 81.
Jeď, jeď, jeď.
Jo.
To je působivé.
Řekněte nám, jak jste se dostal do Spojeného království?
Přijel jsem v roce 2014 na hry Commonwealthu.
Po té soutěži jsem opustil vesnici.
Prostě jsem odešel, Nevěděl jsem, kam jdu.
Chtěl jsem se jen dostat od svého týmu.
Z důvodů, o kterých se nechci bavit.
Stalo se něco, co mě přimělo odejít z vesnice her Commonwealthu
a nevrátit se do Kamerunu.
Nakonec jsem cestoval, až jsem se dostal do Brightonu.
- Cítíš teď tlak? - Jo, jo, jsem v pořádku.
Žiju tu už asi sedm let, šel jsem na univerzitu.
Když jsem opouštěl Kamerun, Byl jsem ještě teenager.
Když se ohlédnu, když mi bylo 19, byl jsem méně odolný.
Měl jsem deprese. Musel jsem navštívit svého praktického lékaře
a ten mi předepsal antidepresiva.
Můj lékař byl otevřený, uvolněný, zcela neformální,
takže jsme si dost dobře popovídali.
Když jsem v roce 2016 získal azyl, měl jsem pocit, že bych mohl...
Potřeboval jsem něco udělat, abych to vracel své komunitě.
Pocházím z oblasti konfliktů. Ztratila jsem členy rodiny.
Ale bojovala jsem, abych byla dobrým člověkem.
Chtěla jsem bojovat za svou komunitu, teď máme možnost změnit svůj život.
Máme příležitost změnit životy ostatních.
Když jsem vyrůstala, neměla jsem nikoho, na koho bych se spoléhala.
Tak jsem si řekla, že mám odpovědnost sama za sebe.
Jsem odloučena od svých rodičů už 19 let.
Bylo pro mě těžké vidět, jak moc rodiče mohou milovat své dítě.
To jsem nezažila.
Když byl Jaydenovi rok, poslala jsem ho do tábora Kakuma k tetě.
Tak moc jsem chtěl být v týmu,
protože jsem věděla, že teď mám někoho, kdo spoléhá na mě.
Proto jsem se obětovala, abych ho poslala zpět do Kakumy.
soustředila se na trénink, abych se dostala do týmu,
protože jsem věděla, že musím hledat další šanci,
možná větší příležitost, abych ho zaopatřila.
To on mě přiměl, abych se snažila ještě víc.
Když vyhrajete, nebo i když ne, uvidí to celý svět včetně příbuzných.
Ve vaší zemi vás uvidí člověk, který byl vystěhován,
můžou se od vás něco naučit.
Proč? Protože jste silní.
Ahoj ,všichni, já jsem Davoud. Žiju v Londýně, trénuji Kimiu.
Promiň, možná se stydíš, ale měla narozeniny a myslím...
Všechno nejlepší, drahá Kimio. Všechno nejlepší k narozeninám.
S tímhle COVID nevadí.
Klidně ji vyndej a sfoukni.
Nejdřív chci mít přání.
Přesně tak, něco si přej.
Všechno nejlepší našemu týmu. A zlatou olympijskou.
Jediná íránská olympijská medailistka
oznámila, že nadobro opustila zemi.
Jeden z nejlepších íránských olympioniků přebíhá.
Kimia Alizadeh je zápasnice taekwonda která získala bronz na hrách v Riu
a vyjádřila drsnou kritiku vlády své země.
Z jejího příspěvku není jasné, kde se nyní nachází.
Musela jsem dělat všechno, co chtěla vláda a systém.
Musela jsem chodit na politické schůze a říkat vše, co chtěli.
A říkat, že ženy jsou si v Íránu rovny s muži.
A to už jsem nemohla, protože vím, že to není pravda.
Oni lžou a já jsem se rozhodla, že s tím přestanu.
Ahoj, utlačovaný íránský lide. Sbohem, vznešený íránský lide.
Jak dobře mě znáte? Pouze z mých závodů?
Z televize? Viděli jste mě s úředníky?
Spojili mé medaile s povinným hidžábem
a připsali je jejich vlastnímu vedení.
Nebyla jsem pro ně důležitá. Nikdo z nás není.
Jsme nástroje. Ve vašem patriarchálním smýšlení
jste si vždycky mysleli, že Kimia je žena bez jazyka.
Tohle rozhodnutí je těžší než zisk olympijského zlata.
Ale ať jsem kdekoli, zůstanu íránským dítětem.
Budu se opírat o vaše povzbuzení a nechci nic než vaši důvěru
na obtížné cestě, kterou jsem se vydala.
Testy na COVID budou zásadní. Doufáme, že všichni budou negativní
kvůli testům na COVID ale i kvůli tvému statusu uprchlíka,
vše se tím komplikuje,
pokud jde o přeshraniční a celní záležitosti.
V roce 2015 byla kvalifikace na olympijské hry v Riu.
Byli jsme v Miláně. Šel jsem se podívat do katedrály.
Šel jsem dovnitř.
Měli jsme s sebou ochranku,
hlídal, že nebudeme pít alkohol, jíst vepřové maso,
mluvit se sportovci jiných zemí nebo se smíchat s místními dívkami.
A když jsem se vrátil do Íránu,
všechno začalo být nejisté.
Na několik dní jsem se také dostal do vězení.
Zřejmě udělal několik mých fotek
a později prohlásil,
že jsem byl v kostele a že jsem změnil náboženství.
Za změnu náboženství hrozí vysoký trest,
trest smrti.
Svou víru jsem nezměnil. Pořád jsem tvrdil, že jsem muslim.
Ale jsem dospělý muž, a mohu si dělat, co chci.
Ale ten tlak byl příliš vysoký a příliš intenzivní.
Opravdu jsem se bál že mi jde o život.
Tak jsem došel k závěru že už opravdu nemám na výběr.
A musel jsem utéct pěšky.
- Jsem na stejném místě! - Vlastně jsi plaval zpátky.
Páni! Myslím, že nikdy nebudu plavat, nikdy.
Co budete dělat po zbytek dne?
Asi ještě dalších dvacet, nebo jinak dlouho...
- Kolik je hodin? - Musíme si zabalit.
Mám problém.
A pak do letadla. Už se těšíš na trénink?
DEVĚT DNÍ DO ZAHÁJENÍ
- Ahoj. Dobré? Všechno v pořádku. - Ahoj, jak se máš?
Neponesu tašku dolů. Něco jsem slyšel, nevzal jsem ji.
Takže malá změna plánů. Teď se vrať do pokoje.
A my se ozveme. Vysvětlíme ti, co bude dál.
Dobře, takže si nebudu brát kufry.
- Ne. - Super.
Ano, ozveme se. Dobře?
Dobře, v pořádku.
Cestou dolů nám řekli, že se změnil let.
Právě jsem s někým mluvil. Myslím, že za chvíli nám dají vědět,
co se děje. Ale nemusíte si odnášet věci.
Dobře, ale jedeme, ne?
Nevíme, jaké jsou důsledky,
ale už víme, že dnes večer do Japonska nejedeme.
Jeden z týmu byl pozitivně testován na COVID, pouze jeden,
ale má to obrovské důsledky na celé olympijské hry
a tihle sportovci budou zničení.
Existuje nějaká možnost, že by přijeli později?
Ano, je to velmi pravděpodobné, velmi pravděpodobné.
Bože.
Všichni jsme trochu v šoku, víte?
Čekání bylo náročné. Čekání, čekání, čekání,
a teď máte jednoho pozitivního
a vy nevíte. jestli se váš sen splní.
Stačila by tyč a plocha.
Můžeme trénovat tamhle, to je fuk.
A za pět dní se možná naučíš i plavat.
- To je úspěch. - Je tu lepší bazén,
takže bych možná mohl začít plavat.
Není tu žádná vzpěračská plošina, žádná tyč.
Je tu voda, ale žádná kánoe. Tak jim řekni, ať seženou loď.
PĚT DNÍ DO ZAHÁJENÍ
Co budete dělat teď?
Chystám se na svůj první trénink v pádlování.
- Po kolika dnech? - Po pěti dnech.
Po pěti dnech bez pádla. Konečně jdu pádlovat.
Můžu trénovat, ale mám bolesti.
Tady to bolí, protože nemám foot press.
Tohle by mělo být upevněné k lodi,
ale je hrozné horko.
Ano, není to upevněné.
Všechno je tady jiné.
Já nejsem turista, Opravdu chci na olympiádu.
Do Tokia jako turista nepojedu.
Saeide, je to jen jeden okamžik.
Je to tak vždycky, nikdy jsme to neměli snadné. Nezapomeň.
Vzpomeň si. Nikdy jsme to neměli jednoduché,
ale brzy bude po všem.
Odchod ze Sýrie byl pro mě velmi těžký.
Jaké byly tvoje pocity o tvé cestě?
Jo, když se nad tím zamyslím, okamžitě se mě zmocní emoce.
Nerozumím tomu, jen se zlobím,
proč se něco takového stalo.
Spal jsem dva a půl dne
v noci v horách, v noci jsem šel,
protože jsme nemohli chodit během dne.
Bylo to příliš nebezpečné. Armáda tě může zastřelit.
V roce 1999, to jsem byla velmi mladá,
když vypukla válka.
Nevěděl jsem, co se skutečně stalo, protože jsem slyšela jen zbraně,
výbuchy. Nemoha jsem nic vědět.
Rodiče říkali, že si musíme pospíšit.
Že musíme utéct.
Někdy se nemůžete zeptat rodiče, co se děje, kvůli tomu strachu.
Byli jsme v Homsu. Odjeli jsme na venkov v okolí Homsu
a zůstali tam měsíc, stěhovali se z místa na místo.
Když jsme slyšeli, že je oblast bezpečná, okamžitě jsme tam jeli.
Dorazili jsme na jordánské hranice
a zůstal tam 15 dní.
Byla tam kontrolní stanoviště.
Když jsem přijel do Brightonu, asi dva měsíce jsem byl bez domova.
Bydlel jsem na nábřeží
hned vedle mostu, takže...
Situace se velmi zkomplikovala a já
jsem byl na dně a chtěl jsem se zabít.
Vzpomínám si, jak jsem chodil k útesu.
Když jsem došel k útesu, viděl jsem cedulku Samaritánů.
Když se cítíte na dně, nebo...
chcete ukončit život nebo něco podobného,
volejte na toto číslo. Zavolal jsem tam.
O pár minut později přijela dvě policejní auta.
Zastavili mě.
Pak jsme konečně dorazili na turecké hranice.
Tam jsem něco uviděl.
Budu si to pamatovat do konce života.
V údolí byly jen záchranné vesty.
Tolik lidí, tisíce lidí.
Moje teta dostala některé děti do uprchlického tábora.
Měla pocit, že by mohl být bezpečný.
Byla jsem mezi dětmi. Bylo těžké opustit rodiče.
Věděla jsem, že je to moje šance dostat se do bezpečí,
ale pak mě napadlo, že by mě mohli sledovat.
Bylo to jen vozidlo OSN, které vozilo potraviny do Jižního Súdánu.
Tím jsme jeli do Kakumy. Než jsme se ocitli uvnitř toho náklaďáku,
všichni jsme plakali. Měli jsme pocit, že umřeme.
Když jsme přijeli do tábora, nebyl takový, jak jsem si představoval.
Když jsem se podíval zpovzdálí a viděl všechno to železo,
řekl jsem si: "A je to, jsme ztraceni!"
V táboře jsem od roku 2014, už osm let.
Oblast byla velmi pustá. Snažili jsme vysadit zeleň a stromy.
Tohle je moje ubytování, tady bydlím.
Strávil jsem tu celá léta, a já tu stále žiji.
Informovali mě, že jsem zatčen za porušení zákona.
Řekl jsem něco o sobě svému obhájci
a on mi poradil, abych požádal o azyl.
Asi měsíc jsem byl ve vazbě.
Když mě propustili, převezli mě do Birminghamu,
kde jsem začínal od nuly.
Pak jsme spali tři dny na zemi v Mytilini.
Policie nás několikrát zbila.
A v Rakousku nás na jednu noc zadrželi.
To byla moje cesta z Íránu do Německa.
Pokaždé, když někdo slyší o mých rodičích,
většinou je to negativní.
Pokaždé jsem brečela až do doby, kdy jsem si řekla,
"Jak dlouho budu plakat?"
Chtěla jsem vědět, jestli jsou v bezpečí a zdraví,
A jestli myslí i na mě. To je to hlavní.
ČTYŘI DNY DO ZAHÁJENÍ
Volal mi můj bratranec a řekl mi, že moji rodiče
jsou na cestě z Jižního Súdánu do uprchlického tábora Kakuma.
Neměla jsem radost, protože vím,
že to nemusí být bezpečné.
Dokud je neuvidím tváří v tvář, neuvěřím.
Až pak budu šťastná.
Pokusím se soustředit na trénink, abych mohla soutěžit.
V myšlenkách jsem je odháněla, ale stejně přijdou.
Viděli jste, co se píše ve skupině na WhatsApp?
Vážení, doufáme, že jste měli dobrý den a cítíte se dobře.
Zprávy o negativních testech byly skvělým začátkem dne.
Tým EOR provedl šetření a dospěl k závěru,
že žádný z členů delegace EOR není považován za blízký kontakt.
Ano. Vážně?
To je velmi dobrá zpráva.
TOKIO - JAPONSKO
JEDEN DEN DO ZAHÁJENÍ
Řeknete nám něco?
Vracím se z olympijského stadionu. Měli jsme nějaké zkoušky
na zítřejší zahájení. Je to docela zvláštní role.
To je můj trenér, ano, můj trenér.
Promiň. Internet mám jen na pokoji.
Když jsi zavolal, okamžitě jsem běžel za Sheilou.
Myslím, že je moc malé.
- Otoč se. - Perfektní?
- Ne, krabatí se. - Je to dobré?
Ne, krabatí se.
Moc široké v ramenou.
- Jsme na tebe tak pyšní. - Děkuji.
Dámy a pánové, olympijská vlajka.
Šest olympioniků s vlajkou reprezentuje všechny sportovce,
kteří jsou důležití v komunitě během COVID-19.
Reprezentant olympijského týmu uprchlíků, Cyrille Tchatchet.
Ahmad Badreddin Wais, poprvé na olympiádě,
je jedním z 29 uprchlických sportovců.
24letý mladík, který požádal o azyl na Trinidadu a Tobagu v roce 2018.
Udržel si svůj boxerský sen.
V pěti z deseti závodů na 50 metrů volným stylem.
Sandra Aldass v bílém, reprezentuje Olympijský výbor pro uprchlíky,
uprchla do Nizozemska ze Sýrie.
Těším se, že se vrátím na bednu,
protože jsem nesoutěžil na mezinárodní úrovni asi sedm let.
Musíme si uvědomit. že ti kluci soutěžili,
trénovali, mají mírnou výhodu.
Čekali jsme na to mnoho let.
a vloni to odložili, takže jsem nadšený.
Doufám, že předvedu to nejlepší.
Ale umístění v první desítce by bylo dobré.
A tady máme první boj, o kterém už se mluví.
Kimia Alizadeh Zenoorin. Je jí 23 let.
Bojovala za Írán v Riu a vyhrála bronz v kategorii do 57 kilogramů.
V té soutěží i tady.
A do cesty se jí postaví další Íránka,
Nahid Kiani Chandeh.
Bude zajímavé sledovat, jak se spolu popasují.
Nahid je moje kamarádka a byly jsme spolu v týmu.
Byla jsem s ní dlouho v íránském národním týmu.
Mahroo byla moje koučka, když jsem začínala.
Byla mou trenérkou, když jsem v Riu získala bronz.
Nyní trénuje Nahid.
Neuvěřitelné. Opustila jsem zemi, přišla jsem sem, trénovala jsem
po mnoha vzestupech a pádech v mém životě.
A teď stojím proti své kamarádce.
Kop do hlavy, tři body. A to se týká Kimii.
A vtom přišla vyrovnávací trefa.
Uklidni svou mysl. Jdeš tam bojovat.
Dva body více nebo méně na tom nic nemění.
Když soutěžím, zapomínám na všechno, co je minulostí,
protože nechci být emocionální během závodů.
Ale upřímně, byly to velké emoce,
protože jsem stála proti své zemi.
Co jsi pošeptala Nahid, když jsi vyhrála?
Řekla jsem jí: "Nehraj jejich hru, nenech se zneužít."
A Mahroo jsi také objala, že?
Neobjala jsem jen svou bývalou trenérku.
Objala jsem svou trenérku, svou zemi, a všechno, co mi chybělo.
- Gratulujeme! - Děkuji.
CYRILLE OLYMPIONIK
Jdeme na to!
- Můj bože, jsem nervózní. - Vypadá nabušeně, vážně.
No tak, Cyrille!
Jdeme, chlapče! Jdeme, Cyrille.
Zase nám to dělá.
Je to moc. Ale dobrý. První není kalibrovaný.
Uvolni se. Obrovský tah. Kontroluj úchop. Máš čas.
Hned po boji s Nahid
jsem viděla prezidenta íránského taekwonda,
a řekl,
"Íránci nikdy nezapomenou, že ses pro-- nahoru."
Vážně jsem nemohla uvěřit, že mi něco takového řekl.
"Postavila ses před svou zemi a bojovala proti ní."
A byla jsem vážně v šoku. Třásla jsem se.
Šla jsem na záchod a hodinu jsem zvracela.
Ale minulost je minulost a já se musím soustředit na další zápas.
Jade Jones. Chce se stát první bojovnicí taekwonda,
vyhrát tři po sobě jdoucí Zlaté olympijské medaile.
16. KOLO
Soutěží se o postup do čtvrtfinále.
Neměla jsem po prvním zápase dost času
se připravit a zotavit.
A první skóruje Alizadeh Zenoorin.
Máme tu dvouminutové kolo.
Snaží se získat třetí zlato,
stojí proti Alizadeha Zenoorina, který chce povýšit z bronzu.
A je to 10 bodů pro Alizadeh Zenoorin.
Do konce zbývá už jen asi 22 sekund, Zenoorin je opět ve vedení.
Jonesová je na pokraji vyřazení.
Jade Jonesová vypadne.
Britský tábor tomu nemůže uvěřit.
Nemohla nic dělat.
To je ale smutek.
Alizadeh Zenoorin z týmu uprchlíků
vyřadila Jade Jonesovou, dvojnásobnou olympijskou vítězku.
Teď jsi olympionička, oficiálně. Dobrá práce. Jsem moc hrdý.
Ještě jednou?
Půjde to?
Jak se cítíš, Saeide?
Dobře. Trochu nervózní, ale to je normální.
Potřebuji trochu adrenalinu.
Pozitivního adrenalinu.
Je příjemné se znovu setkat se svou lodí?
Ano, konečně mám svou loď.
No, lidé v Íránu jsou pod velkým tlakem.
Moje rodina po mé ztrátě, nemají co ztratit.
Co jsem odešel, předvolala je policie, tajná služba.
Mluvili jsme o tom a dospěli k závěru,
že každodenní život mých rodičů je pro mě důležitý,
ale jestli můžu nějak pomoct lidem v mé zemi,
zvednout hlas na mezinárodním pódiu, tak to udělám.
To bylo také úžasné. Nebuď na sebe tak tvrdý.
Byl to těžký závod, to mi věř.
Saeide, nikdo z těch, co jsou tady, nezažil to, co ty.
Takže na tom nezáleží.
Kupředu, Saeide. Nešil kvůli tomu.
Je to těžké, ale těším se. Postoupil jsem do čtvrtfinále,
a ano, pro mě je to vyšší úroveň.
Tu Číňanku znám. Viděla jsem její zápasy mnohokrát s mým trenérem
a máme na ni plán.
To byl opravdu těsný zápas a nejtěžší, jaký jsem měla.
Ale teď jsem v semifinále.
- Jak se cítíš? - Spokojeně, až hru dokončím.
Hodně štěstí při dalším kole.
Má čas. Má deset minut.
Podívejte se na pozici. Příliš daleko. Příliš daleko.
Jste na palubě.
Je pod tlakem. Uklidni se.
Dobře.
Dej si na čas. Soustřeď se na to, co chceš dál.
ANJELINA OLYMPIONIK
Dozvěděla jsem se, že moje rodina bezpečně dorazila do tábora.
Nemohla jsem se udržet. Chci se s nimi vidět osobně.
Vidět, jak vypadají. Přála bych si soutěžit a vrátit se do tábora,
abych se mohla setkat se svými rodiči.
Věřím, že tam bude tolik lidí,
zejména v uprchlickém táboře,
protože mnoho z nich, vědělo, že jedu soutěžit.
Věřím, že většina mých přátel, má rodina a všichni
budou chtít sledovat, jak soutěžím.
Inspiruje to tolik lidí.
Po každém zápase jsem sebevědomější
a cítím tu sílu po celém těle.
Vyhraju. Jsem tady kvůli svému největšímu cíli, zlaté medaili.
Jsem tak unavená. Cítím bolest v ruce a v kotníku,
ale pokud porazím Rusko,
mám stříbro a jsem o krok blíž k nejvyššímu cíli, ke zlatu.
Upřímně, dělala jsem, co jsem mohla.
Vymklo se mi to z rukou.
Možná to tak mělo být.
Možná se to musím naučit a využít to.
Nemám čas se litovat. Přišla jsem o zlatou medaili,
ale přesto mám šanci získat bronz.
I když se mi stýská po domově,
musím dorazit do cíle.
Hlavně mi chybí můj syn.
I když mi chybí, dokud mohu komunikovat
a vím, že se mu daří dobře,
tak v tuhle chvíli vím, že potřebuji být s ním.
Mým snem je mít domov se mnou a Jayden. Domov, kde mám své rodiče.
Co tě čeká dál, Anjelino?
Návrat domů, setkání s rodinou,
to je jediná věc, na kterou se těším.
ANJELINA ZABĚHLA OSOBNÍ REKORD NA 1500 M, SKONČILA NA 14. MÍSTĚ.
Na startovní čáře olympiády v Tokiu, byly mé myšlenky s rodinou.
Režim o mně znovu psal,
že jsem zrádce, že jsem se zaprodal.
Rodiče to slyšeli a velmi se rozrušili.
Proto jsem na startu myslel jen na ně.
Zavřel jsem oči a ze všech sil jsem se snažil
soustředit na závod.
Ve čtvrtfinále jsem začal moc dobře,
za třetím místem,
vzdálenost byla myslím 15 nebo 20 metrů.
A v cíli to bylo asi pět metrů.
Pouhou sekundu a půl. Měl jsem moc dobrý finiš.
Jsem opět čtvrtý, a jsem moc rád, že jsem to zvládl.
Moc vám děkuji.
Zvládl jsem to, bratře.
Silný závod, Saeide.
Líp to nešlo.
- Jsem na tebe hrdý. Vedl sis dobře. - Dal jsem do toho opravdu všechno.
Zvládl jsem to a odjel dva skvělé závody.
Zítra se vzbudím jako olympionik.
Ano, jsem moc šťastný. Musím jít.
Byl jsem rychlejší než Íránec. Jsem rád.
Mám radost za svou rodinu v Íránu.
V Íránu řekli: "Saeid není dobrý. Náš sportovec je dobrý."
Své rodině nic neříkám, moje rodina zůstává doma,
a podívejte se do novin, "Saeid není dobrý, Saeid je špatný."
Teď jsem dobrý.
Byla jsem vůbec první ženou v Íránu, která získala medaili na olympiádě.
A teď bych ji ráda získala pro tým uprchlíků.
Slibuji, že se budu snažit.
Pozdravy a úctu všem lidem,
kteří mě poznali jako svou krajanku.
Jsem žena. Dítě Íránu. Bojovnice taekwonda.
Vyrostla jsem v problémech a budu dál bojovat.
Hodiny běží. Sleduju je.
Nespěchej. Nespěchej, Cyrille. Nespěchej.
Ne, to je v pořádku. Cyrille, neboj se. Máš čas, máš čas.
Nespěchej. Nespěchej.
- Jakmile ji chytí, pak... - Jo, jakmile to chytí...
Ale děsí mě, když se postaví, říkám si: "Panebože!"
Víte, když zakloní hlavu a jak se tváří...
Tehdy to poznáte, když protáhne obličej.
Jak se tváří. A to bylo lepší.
Jo, jsem na něj pyšný. Neskutečné. My o vlku...
Ten poslední postoj... Vážně, viděla jsem tě jít.
Říkala jsem si: "Dobře, dokážeš to. Ne, vážně."
Když jsem tě viděla jít, Říkala jsem si: "No jo, zlato!"
Výborně, Cyrille!
Výborně, máme z toho radost. Tak úžasné. Tak úžasné.
Ale už se nemůžeme dočkat, až se vrátíš. Musíš se vrátit.
CYRILLE SE VE SVÉ KATEGORII UMÍSTIL NA 10. MÍSTĚ
TÝM UPRCHLÍKŮ NEZÍSKAL V TOKIU ŽÁDNOU MEDAILI.
HRDĚ SOUTĚŽILI ZA 100 MILIONŮ UPRCHLÍKŮ PO CELÉM SVĚTĚ.
JEJICH PŘÍBĚH BUDE POKRAČOVAT NA HRÁCH V PAŘÍŽI 2024.
RODIČE ANJELINY BEZPEČNĚ UNIKLI Z JIŽNÍHO SÚDÁNU.
PO 19 LETECH SE S NIMI KONEČNĚ SETKALA.
PO NĚJAKÉ DOBĚ...
Tato cesta mi umožňuje přijmout svůj nový život.
Pochopit, že je v pořádku dívat se dopředu,
i když se mé srdce stále ohlíží.
Je to ujištění, že si všichni zasloužíme žít, snít,
a bojovat novým způsobem.
Když jsem opouštěla Írán, řekla jsem,
"Já, Kimia Alizadeh, nejsem historik ani hrdina,
ani žádný vlajkonoš íránského konvoje."
"Jsem jednou z milionů utlačovaných žen v Íránu."
Byla jsem to jen já a můj hlas nebyl dostatečně silný pro svět,
ale teď každá dívka na ulici bojuje za svá práva.
Teď jsem jedním z milionů statečných Íránců.
Běžím za svým snem a hledám bezpečné místo.
Hledám příležitosti. Inspiruji ostatní.
Konečně jsme se všichni společně setkali v Turecku po sedmi letech,
a já byl olympionik.
Můj otec dokonce plakal.
Nikdy jsem ho neviděl plakat a být tak šťastný.
Vítězstvím v osobním životě je mít klid a bezpečí.
Malou rodinu, dítě.
SAEID, ANJELINA & KIMIA PATŘÍ MEZI 52 SPORTOVCŮ,
KTEŘÍ ZÍSKALI NOVÁ STIPENDIA,
S NADĚJÍ, ŽE BUDOU VYBRÁNI PRO TÝM UPRCHLÍKŮ
NA OLYMPIJSKÝCH HRÁCH V PAŘÍŽI 2024.
PO SEDMI LETECH SE STATUSEM UPRCHLÍKA
CYRILLE ZÍSKAL BRITSKÉ OBČANSTVÍ.
STÁLE PRACUJE JAKO ZDRAVOTNÍ BRATR PRO DUŠEVNÍ ZDRAVÍ.
Na své cestě jsem se toho hodně naučil. Naučil jsem se být odolný.
Naučil jsem se, že budoucnost je velmi nejistá. Může to být obtížné,
ale naučil jsem se zachovat si naději a co nejvíc se snažit.
WAEL TAKÉ ZÍSKAL STIPENDIUM
S NADĚJÍ, ŽE BUDE VYBRÁN PRO TÝM UPRCHLÍKŮ V PAŘÍŽI 2024.
Když jsem nestihl olympijské hry v Tokiu, byl jsem zoufalý a smutný.
Ale já se s tím nesmířím.
Wael začal trénovat s bílým páskem.
Nyní má černý pásek třetího danu.
Když jsme začali s taekwondem, byl první, kdo získal černý pásek.
- Dnes vás bude trénovat. Dobře? - Dobře.
Jste připraveni? Všichni pravou nohu dozadu.
Mnoho uprchlíků na mě bude pyšných,
a to bude motivovat spoustu mladých lidí a dětí
a ukáže to, že naděje přetrvává a sen musí pokračovat.
Olympijské hry v Paříži jsou mým snem
a budu se snažit dál, dokud se nenaplní.
UNHCR PŘEDPOVÍDÁ, ŽE DO ROKU 2024 BUDE
120 MILIONŮ LIDÍ VYSÍDLENÝCH KVŮLI VÁLCE, HLADU A KATASTROFÁM.
Překlad: Michaela Krizova Iyuno