Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nagyon büszkék vagyunk rád.
Köszönöm.
Jelenleg
a valaha volt legnagyobb menekültkrízist éljük meg.
Ez a krízis nem csak a számokban jelentkezik,
de a szolidaritásban is.
Nem tudom, hány embernek kell még elmenekülnie vagy meghalnia,
hogy a nemzetközi közösség végre felébredjen.
Senki sem tenné így kockára a gyerekei életét,
csak akkor, ha a kétségbeesés hajtja.
Új megoldásra és egy újabb reménysugárra van szükség.
LONDON, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG 2021
A nevem Waad. A többmilliónyi bátor szír szabadságharcos egyike vagyok.
Sokunkat megölték. Többmillióan kényszerültek elhagyni Szíriát.
Mindenkit Aszad és a csatlósai küldtek el.
Öt évvel ezelőtt én is egy ilyen napon lettem menekült.
ALEPPÓ, SZÍRIA 2016
Ezek az utolsó perceink Aleppóban.
Kész rémálom.
Itt van a csodás házam.
Szavakkal leírhatatlan, hogy mit is érzek most.
Nem akarunk...
Kényszerítenek, hogy hagyjuk el a városunkat.
Van itt egy növényem.
Ez itt, Aleppóban fog megnőni.
Még mindig nehéz felfognom, hogy sikerült túlélnünk.
Én a filmezéssel próbáltam küzdeni.
A filmezéssel őrzöm az emlékeimet,
így őrzöm az otthonomat, így mentem meg azokat, akiket elvesztettem.
Most új módot kell találnom a harcra,
hogy elmondhassam a saját és mások történeteit is.
AL-AZRAQ MENEKÜLTTÁBOR JORDÁNIA
- Iskolás vagy? Hanyadikos? - Másodikos.
- És te? - Negyedikes.
Értem. Mikor szoktatok edzeni?
Néha építek egy ilyen magas tornyot párnákból.
Csinálok róla egy hátraszaltót és próbálok talpra érkezni.
- Egy hátraszaltót? - Igen.
- Mi történt a karoddal? - Eltört.
- Tényleg? - Szaltózott az utcán.
Tényleg? Szaltóztál egyet és eltört?
Ezt csinálta, és mikor felkelt, már el volt törve a karja.
- Most is fáj? - Nem.
Elmehettek Asif edzőhöz, vele edzhetnétek.
Kapnátok taekwondós ruhát. Egyre jobb öveket szerezhetnétek.
Amíg feketeöves taekwondósokká nem válnátok.
Az első napon Asif edző egy taekwondo-szőnyeget is hozott.
Üdvözöltem, bemutatkoztunk egymásnak, segítettem lefektetni a szőnyeget,
aztán azt mondta, "Egy nap világbajnok lesz belőled,
ha beiratkozol taekwondóra."
Most pedig, hála Istennek, jó úton haladok efelé.
WAEL SZÍRIAI MENEKÜLT
Az al-azraqi táborban "Wael Taekwondóként" ismernek.
A legnagyobb álmom az, hogy olimpiai bajnok legyek.
Valamint az, hogy a családom kényelmesebben élhessen,
hogy én és ők is jobb körülmények között élhessünk.
LONDON, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
CYRILLE KAMERUNI MENEKÜLT
Teljesen váratlanul kezdtem el a súlyemelést.
Kamerunban voltam, úgy 14 éves lehettem,
épp az unokatestvérem keresztelőjén voltam,
ahol megláttam egy képet az apjáról, aki szintén súlyemelő volt,
és egészen azóta csinálom én is.
Amikor először beléptem az edzőterembe
és megláttam a tárcsákat, elég nagynak tűntek.
A képen sokkal kisebbnek tűntek,
ezért egy kicsit megijedtem, ami miatt...
...inkább el akartam menni.
Mentális egészségügyi ápolóként dolgozom
a közösségi egészségügyi csapatunknál.
Főleg a személyes tapasztalataim miatt választottam ezt a pályát.
Menekültként nehéz időket kellett megélnem.
Támogatnom kellett másokat, segítenem kellett mások felépülését.
IFJÚSÁGI OLIMPIA, 2014
Győztes mosoly egy győztes sportolótól.
Kimia Alizadeh Zenoorin léphet fel a dobogó tetejére.
Teljesen megérdemelt az aranyérem.
KIMIA IRÁNI MENEKÜLT
Hét évesen kezdtem el taekwondózni. Volt a közelünkben egy edzőterem.
Ott csak taekwondózni lehetett, szóval nem volt választásom.
Emlékszem, az első alkalom során
elbújtam a mosdóban, amíg vége nem lett, aztán hazamentem.
Igazából elég félénk vagyok
és nem szerettem a harcművészetet.
Nem tudom, hogy miért, de nem szerettem a taekwondót.
De azt hiszem, hogy ez benne van a véremben.
A hazám zászlaja. Zöld, fehér, piros.
Apám csinálta, miután Németországba költöztem, úgy két évvel ezelőtt.
Ez itt a nevem, ez pedig "taekwondo" koreaiul.
A 2016-OS RIÓI OLIMPIA
Nagyon fiatal voltam. Bronzérmes lettem,
ami az iráni női sport történetének első olimpiai érme volt.
Rio minden egyes másodpercére emlékszem.
Mintha szárnyaim nőttek volna és tényleg repültem volna.
MENEKÜLT EDZŐTÁBOR KENYA
ANJELINA DÉL-SZUDÁNI MENEKÜLT
Menekült vagyok, egyben 1500 méteres futó is.
Közösségfejlesztőként és szociális munkásként is dolgoztam.
Ezt szeretem a legjobban,
szeretek az emberekkel foglalkozni.
Van egy fiam. A neve Jayden Luise Monutore
és még csak három éves. Nagyon okos gyerek.
Sokat beszél.
Nagyon aktív kisfiú, mindig mindenben utánozni akar.
Elhagytam az országomat és eljöttem Kenyába.
A nagynénémmel éltem együtt egy kakumai menekülttáborban.
Én voltam a menekültcsapat egyik első olimpikonja.
Ez itt a mellényem. Azért tartottam meg,
hogy emlékeztessen a 2016-os riói Olimpiára.
Az egy jó kezdet volt a számomra.
Mikor beválogattak minket,
nem sokat tudtam a versenytársakról, de még a futásról sem.
Mindenki felállva tapsolt minket.
Minden stressz, ami az Olimpia előtt jelen volt bennem,
azonnal szertefoszlott,
helyette pedig teljesen átjárt a boldogság és az öröm.
Nem csak alvás közben szoktam álmodozni,
de séta, biciklizés és evezés közben is,
sokszor eszembe jut a pillanat, mikor Mr. Bach odaadta a cetlit,
amin az állt, hogy "Saeid Fazloula, kvalifikáltad magad."
SAEID IRÁNI MENEKÜLT
A városom neve Bandar-e Anzali. Olyan, mint Velence.
Nálunk van a világ legnagyobb lagúnája,
valamint a világ legnagyobb tava, a Kaszpi-tenger is.
Apám a kikötőben dolgozik.
Gyerekként sok időt töltöttem apámmal.
Volt ott egy kenuklub is.
Mikor megláttam őket, arra gondoltam, "Ez biztos jó móka."
KARLSRUHE, NÉMETORSZÁG
Eleinte voltak nehézségeim, mert nem tudtam úszni.
Először azt kellett megtanulnom.
Odatettem magam, mert már az elejétől fogva imádtam kenuzni.
Alexandre, 10,3.
Saeid, 9,9 157-tel,
de egyértelműen korai volt a start.
Tizennyolc évesen bekerültem az iráni válogatottba,
mindent, de tényleg mindent beleadtam.
Itt vannak az iráni csapat tagjai.
A második helyen Irán áll.
Alekseyev és Degunov ér be elsőként 500 méteren.
A kazah csapat nyeri meg az aranyérmet.
Közben az iráni csapat
kitörő örömmel fogadja a második helyet is.
Ezüstérmes lettem, ami nagyon sokat jelent.
Nagyon fontos a számomra. A 2014-es Ázsia Játékokon szereztem.
Németországba 24 évesen költöztem. Ha hat éves korom óta itt kenuznék,
mostanra már olimpiai bajnok lennék.
- Itt 30-32 fok van. - Az túl meleg.
Kész szauna van itt, nagyon párás a levegő.
Igen. Azt mondja, hogy igyál sok vizet.
Igen, mától sok vizet fogok inni.
Hat éve nem láttam az apámat.
Anyám mindig azt mondja, hogy Isten mindent lát.
Ha egy ajtó bezárul, egy másik kinyílik.
Mindig imádkoznak értem
és ők is nagyon remélik, hogy kijutok az Olimpiára.
Mit szólnál, ha tagja lehetnél
a menekültcsapatnak a tokiói Olimpián?
Leírhatatlan érzés lenne, mert ez egy nagyon különleges dolog.
Az az olimpiai hangulat...
Nagyon keményen edzettem és sok áldozatot hoztam,
hogy kaphassak még egy esélyt.
Néha fel akarom adni, mert unom, hogy mindig mindennel meg kell küzdenem.
De az Olimpia egy igazi fénysugár az életemben,
és meg akarom mutatni ezt a fénysugarat
az életemnek, az irániaknak, a többi menekültnek a világ körül.
Megtisztelő lenne egy ilyen lehetőség,
ahol a világ kevésbé kiváltságos embereit képviselhetném.
Meg kell mutatnunk, hogy a menekültek között is vannak jó sportolók,
akik képesek a legmagasabb szinten versenyezni.
Sok más menekültet képviselhetnék a világ körül,
nem csak a szíriaiakat, hanem mindenki mást is.
Hallathatnám a hangjukat, hogy elmondhassák, miken mentek keresztül.
Ma be fogjuk jelenteni,
hogy az 56 ösztöndíjas közül
kik azok, akik bekerültek az olimpiai menekültcsapatba.
- Szia, Kimia. Hogy vagy? Jól. - Szia. Jól, köszönöm. És te?
- Szép napot! - Szia, Gonzalo.
- Szia, Saeid. - Szia, Anna.
- Hogy vagy? - Ideges vagyok.
- Ideges vagy? - Igen.
A beválogatás elsődleges feltétele ugyanaz,
mint ami a programba való bekerülésé.
Megerősített menekültstátusz és elit sportolói készségek.
Elég sokan bejöttek, úgy látom.
- Igen, ők a csapattársaim. - Helló, mindenki!
Örömmel jelentjük be, hogy a te neved rajta van a listán.
Örömmel jelentjük be,
hogy rajta vagy a listán, amit holnap adunk le a bizottságnak.
Úristen, úristen!
Bekerült James,
Paulo, Rose és Anjelina.
Főleg a sportolói kritérium miatt
sajnos azt kell mondanom, hogy te nem kerültél fel
a listára, amit holnap le fogunk adni.
Azt akarjuk, hogy tudd...
...e z még csak a kezdet. Nagyon fiatal vagy,
bármikor újrajelentkezhetsz.
Ha tovább folytatod sportolói karrieredet...
- Sajnálom. - Maradj, gyere ide!
...szeretettel várjuk a jelentkezésedet.
Vedd vissza, ne menj el csak úgy!
Egy kicsit feldúlt.
Ez normális, megértem. Megértjük.
Ez volt az álma. Nagyon keményen dolgozott érte.
Még mindig lehet az. Ő a legfiatalabb ösztöndíjasunk.
Ez még csak a kezdet.
Wael, elnézést kértem a nevedben, amiért el akartál menni.
Elmondtam, hogy nagyon szomorú vagy, mert ez volt az álmod.
Azt mondták, hogy még nagyon fiatal vagy, és hogy ez még csak a kezdet.
Folytasd tovább,
folytasd, álmodozz tovább, tartani fogjuk a kapcsolatot.
Wael, gyere ide!
Kérlek, hagyj most békén! Csak sétálni akarok egyet. Kérlek.
Örülök, de nem vagyok boldog. Nagyobb csapatra számítottunk.
Csak annyit kérek, hogy gondoljatok azokra, akik hátra maradtak.
Nagy örömömre szolgál bejelenteni
a tokiói Olimpia menekültcsapatának tagjait:
Cyrille Tchatchet II,
Dorian Keletela, Alaa Maso,
Saeid Fazloula,
Yusra Mardini, Jamal Abdelmajid.
Hogy érzed magad?
Nem is tudom, hogy írjam le.
Bárki képviselheti az országát, ha elég jó hozzá.
De valami ennél is nagyobbat nem mindenki képviselhet.
Sanda Aldass, Ahmad Alikaj, Muna Dahouk.
Hivatalos, megyek Tokióba!
Igen, ez remek!
Rose Likonyen, James Nyang,
Anjelina Nadal, Paulo Amotun.
Igen, súlyemelő vagyok.
Aram Mahmood, Wessam Salamana, Eldric Sella.
Ezt rendesen meg kell ünnepelnünk, oké?
Masomah Ali Zada, Badreddin Wais,
Javad Mahjoub,
Wael Shueb, Hamoon Derafshipour, Tachlowini Gabriyesos,
Luna Solomon,
Kimia Alizadeh,
Abdullah Sediqi, Popole Misenga,
Nigara Shaheen, Aker Al Obaidi.
Gratulálunk mindannyiótoknak.
Ti vagytok a 2020-as tokiói Olimpia menekültcsapata.
Először Dohában fogtok találkozni egymással
egy kis csapatépítés kereteiben.
TIZENEGY NAP A NYITÓÜNNEPSÉGIG
Elképesztő ennyiféle kultúrát, személyiséget, sportágat,
hátteret és történetet látni és hallani.
A részvételetek többet jelent, mint csak egy versenyt.
Egy csapat, egy nagyobb projekt részei vagytok.
Ezért meg kell ismernünk egymást.
Ez nagyon fontos.
A családom minden tagja Kamerunban van. Öt testvérem is van.
Tipikus afrikai család. Nem nagyon érdekli őket a sport.
De én szerencsés voltam, anyám segített.
Talált valakit, aki tudott segíteni az edzésben, ezzel támogatott.
Nagyon jó. Jó a húzás, jó az ejtés.
Az edzőterem nem csak a gyakorlást szolgálja,
de az egy közösségi tér is.
Nem csak súlyokat emelünk, mellette még sokat beszélgetünk is,
elszórakozunk egymással. Nekem ez nagyon sokat jelent.
Mikor kezdtél el súlyt emelni? Melyik évben?
2010-ben. Még Nyugat-Kamerunban éltem egy farmon.
Mi nem gépekkel ástunk arrafelé gödröket.
Hanem ásókkal és kapákkal?
Attól lett ilyen kemény a tenyerem, mielőtt elkezdtem a súlyemelést.
Emiatt olyan ritkák a sebek.
Cyrille, vannak videóid arról, ahogy akkoriban súlyt emeltél?
Van egy a YouTube-on, amin a 180-at sikerül megemelnem.
Amikor még kicsi voltál? Úgy ekkora lehettél?
- A haja... - Itt 85 voltál?
Itt úgy 81 kiló lehettem.
Gyerünk, gyerünk!
Igen!
Ez lenyűgöző.
El tudnád mondani, hogyan kerültél az Egyesült Királyságba?
A nemzetközösségi játékokra jöttem el ide 2014-ben.
Miután végeztem a versenyzéssel, elhagytam a falut.
Csak úgy kisétáltam, azt sem tudtam, hová megyek.
Csak távol akartam lenni a csapatomtól.
Olyan okok miatt, amiket nem szeretnék megosztani.
Szóval valami történt a sportolói faluban, ami miatt eljöttél
és nem mentél vissza Kamerunba.
Addig utazgattam, amíg egyszer csak el nem értem Brightonba.
- Érzed már a nyomást? - Igen. De jól vagyok.
Hét éve élek itt, itt jártam egyetemre is.
Tinédzser voltam, mikor elhagytam Kamerunt.
Ha visszatekintek erre, 19 évesen kevésbé voltam ellenálló.
Depressziós voltam, el kellett mennem az orvosomhoz,
aki antidepresszánsokat írt fel.
Az orvosom nagyon nyitott, nyugodt és barátságos volt,
emiatt sokszor el tudtunk beszélgetni.
Amikor 2016-ban menedékjogot kaptam, úgy éreztem...
Valamit vissza is akartam adni a közösségnek.
Háborús környékről jöttem. Több családtagot is elvesztettem.
De én azért küzdöttem, hogy jó ember legyen belőlem.
A közösségért akartam küzdeni, meg tudjuk változtatni az életünket.
Képesek vagyunk megváltoztatni mások életét.
Úgy nőttem fel, hogy tudtam, nem számíthatok senki másra.
Magamért kellett felelnem.
Tizenkilenc éve szakadtam el a szüleimtől.
Nehéz volt azt látnom, hogy egy szülő mennyire is szereti a gyerekét.
Én ezt sosem tapasztaltam meg.
Amikor Jayden egy éves volt, elküldtem Kakumába a nagynénémhez.
Be akartam kerülni a csapatba,
mert tudtam, hogy most már van valaki, aki tőlem függ.
Ezért hoztam annyi áldozatot és küldtem őt el Kakumába,
hogy az edzésre koncentrálhassak, hogy bekerüljek a csapatba,
mert tudtam, hogy minden esélyt meg kell ragadnom,
hogy jobb életet biztosíthassak a számára.
Miatta különösen keményen hajtok.
Amikor nyersz, vagy akár akkor is, amikor nem, az egész világ
és a szüleid is látni fogják benned azt, aki elszakadt az otthonától,
és így tanulhatnak is valamit tőled.
Hogy miért? Mert ti mind erős emberek vagytok.
Üdv, mindenki, Davoud vagyok. Londonban élek és én edzem Kimiát.
Bocs, lehet, hogy ez kínos, de ma van a születésnapja, és szerintem...
Boldog szülinapot, drága Kimia Boldog szülinapot
Ez COVID-biztos.
Lehúzhatod, ha el akarod fújni.
Előbb kívánni akarok.
Igen, kívánj valamit!
Minden jót a csapat számára. És egy olimpiai aranyat.
Irán egyetlen női olimpiai érmese
bejelentette, hogy végleg elhagyta az országot.
Irán egyik legnagyobb élsportolója disszidál az országából.
Kimia Alizadeh egy taekwondo-harcos, aki 2016-ban nyert bronzérmet Rióban,
és aki igen erős kritikával illette az országa kormányát.
A posztjából nem derül ki, hogy most hol tartózkodik.
Mindent meg kellett tennem, amit a kormány és a rendszer akart.
Politikai gyűlésekre jártam és azt kellett mondanom, amit ők akartak.
Például azt, hogy a nők és a férfiak egyenjogúak Iránban.
Ezt nem bírtam tovább, mert tudom, hogy ez nem igaz,
folyamatosan hazudnak és úgy döntöttem, véget vetek ennek.
Üdv, Irán elnyomott népe. Viszlát, Irán előkelői rétege.
Mennyit tudtok rólam? Annyit, amennyit a versenyeken láttok?
A televízióban? Vagy a vezetők mellett?
Mikor átadták az érmet, viseltem a kötelező hidzsábot,
ezzel elismertem őket, mint vezetőket.
Nem voltam fontos a számukra. Egyikünk sem az.
Csak eszközök vagyunk. A patriarchális és nőellenes elme
mindig is úgy tekintett rám, mint aki soha nem beszél.
Ez a döntés nehezebb volt, mint egy olimpiai arany elnyerése.
De akárhol is vagyok, mindig is Irán gyermeke maradok.
Bízom a támogatásotokban és a bizalmatokban,
amire ezen a nehéz úton igen nagy szükségem lesz.
A COVID-tesztelés nagyon fontos. Reméljük, mindenki negatív lesz,
mert nem csak ez, hanem a menekültstátusz is
bonyolultabbá tesz mindent,
a határátlépést, a vámot, és így tovább.
2015-ben folyt a kvalifikáció a riói Olimpiára.
Milánóban voltunk. Elmentem meglátogatni a katedrálist.
Be is mentünk.
Volt velünk egy biztonsági őr is,
aki gondoskodott róla, hogy nem iszunk alkoholt, nem eszünk sertést,
és nem beszélünk más országok sportolóival, sem a helyi lányokkal.
Amikor visszamentem Iránba,
minden egy kicsit bizonytalanná vált.
Pár napra még börtönbe is kerültem.
Állítólag készített rólam pár fotót
és azt állította,
hogy azért voltam a templomban, mert áttértem más vallásra.
A másik hitre való áttérés komoly büntetéssel jár,
mégpedig halálbüntetéssel.
Tudták, hogy nem tértem át, mert azt hajtogattam, hogy muszlim vagyok.
De felnőtt ember vagyok és azt csinálok, amit akarok.
De túl nagy volt a nyomás.
Attól féltem, hogy veszélyben van az életem.
Ezért arra jutottam, hogy nincs más választásom.
Gyalog kellett elmenekülnöm.
- Ugyanott vagyok. - Igazából hátrafelé haladtál.
Sosem fogok megtanulni úszni.
Srácok, mit csináltok a nap további részében?
Még úgy 20 percig itt maradunk, aztán...
- Mennyi az idő? - Pakolnunk kell.
Bajban vagyok.
Aztán indulunk a gépünkhöz. Alig várod, hogy edzhess, mi?
KILENC NAP A NYITÓÜNNEPSÉGIG
- Szia, hogy vagy? - Üdv, jól.
Nem vittem le a csomagokat, hallottam dolgokat, ezért itt hagytam őket.
Egy kicsit változott a helyzet, menj csak vissza a szobádba,
aztán azonnal jelentkezünk és elmagyarázzuk, hogy mi lesz.
Akkor ne vigyem le a táskákat? Maradhatnak?
- Ne. - Tökéletes.
Nemsokára jelentkezünk. Oké?
Oké, semmi gond.
Lefelé menet szóltak, hogy változott a járat menetrendje.
Most beszéltem valakivel. Azt mondta, nemsokára jelentkeznek,
hogy most mi lesz. De nem kell levinnünk a csomagjainkat.
Oké, de attól még megyünk, ugye?
Még nem tudjuk, mik lesznek a következmények,
de azt tudjuk, hogy ma biztos nem utazhatunk el Japánba.
A csapat egyik tagjának pozitív lett a COVID-tesztje, csak egy embernek,
de ez nagy hatással van az egész Olimpiára
és ez teljesen le fogja sújtani a sportolókat.
Lehetséges, hogy később sem utazhatnak el?
Igen, ennek nagyon erős a valószínűsége.
Istenem.
Mindannyiunkat sokkolta a dolog.
Nagyon nehéz volt számomra ez a folyamatos várakozás,
most pedig egy ember tesztje pozitív lett,
és nem tudom, valóra válthatom-e egyáltalán az álmomat.
Ha be tudjuk hozni a rudat és a platformot,
akkor akár ott is tudok edzeni, nem bánom.
És öt nap alatt talán még úszni is megtanulsz.
- Az nagy teljesítmény. - Van itt
egy jobb medence is, szóval akár el is kezdhetnék úszni.
Nincs súlyemelő-platform, sem súlyzórúd.
- Van víz, de kenu nincs. - Kérd meg őket, hogy hozzanak egyet!
ÖT NAP A NYITÓÜNNEPSÉGIG
Mit fogsz most csinálni?
Most megyek az első evező edzésemre.
- Hány nap után? - Öt nap után.
Öt napig nem evezhettem, de ennek most végre vége.
Tudok edzeni, de fájdalmas.
Itt fáj, mert nincs lábtámaszom.
Ennek rögzítve kellene lennie,
de a meleg időjárás miatt nincs.
Igen. Nincs rögzítve.
Itt minden teljesen más.
Én nem turista vagyok, ott akarok lenni az Olimpián.
Nem turistaként akarok elmenni Tokióba.
Saeid, ez csak egy pillanatnyi dolog.
Mindig is ilyen volt, sosem volt könnyű. Emlékezz csak!
Emlékezz mindenre! Soha nem volt ez könnyű,
de hamarosan vége lesz.
Nehéz volt feldolgoznom Szíria elhagyását.
Hogy érezted magad a saját utaddal kapcsolatban?
Ha eszembe jut, mindig elérzékenyülök.
Dühös vagyok és nem értem,
miért történik ilyesmi.
Két és fél napot töltöttem
a hegyekben, csak éjjel mozoghattam,
mert napközben már nem lehetett.
Túl veszélyes volt. A hadsereg akár le is lőhetett.
1999-ben, amikor még nagyon fiatal voltam,
kitört a háború,
én pedig nem is tudtam, mi történik, csak hallgattam a fegyverek
és a bombák hangját. Nem tudtam, mi történik,
mert a szüleim is csak annyit mondtak, hogy siessek,
mert el kell menekülnünk.
Néha a félelem miatt képtelen vagy megkérdezni, hogy mi történik.
Homsban voltunk. Elutaztunk vidékre,
ahol egy hónapot töltöttünk, szállásról szállásra járva.
Ha azt hallottuk, hogy egy környék biztonságos, azonnal odamentünk.
Végül elértük a jordániai határt,
ahol 15 napot töltöttünk.
Voltak ott ellenőrzőpontok.
Amikor Brightonba kerültem, úgy két hónapig hajléktalan voltam.
A tengerparton laktam
a híd mellett, szóval...
Nagyon nehézzé váltak a dolgok,
én pedig nagyon mélyre kerültem és az öngyilkosságot fontolgattam.
Emlékszem, hogy elmentem egy szakadékhoz.
Amikor odaértem, megláttam a szamaritánusok tábláját.
Az állt rajta, hogy ha rosszul érzed magad,
vagy ha úgy érzed, véget akarsz vetni az életednek,
akkor hívd fel ezt a számot. Fel is hívtam őket.
Pár perccel később megjelent két rendőrautó.
Sikerült megállítaniuk.
Aztán végre elértük a török határt.
Ott megláttam valamit,
amire életem végéig emlékezni fogok.
Volt ott egy völgy, tele mentőmellénnyel.
Többezer ember.
A nagynéném bejuttatott pár gyereket a menekülttáborba,
amit ő elég biztonságosnak gondolt.
Én is köztük voltam. Nehéz volt hátrahagynom a szüleimet.
Tudtam, hogy csak így van esélyem biztonságos helyre kerülni,
aztán arra gondoltam, talán majd ők is jönnek utánam.
Volt egy ENSZ-kocsi, ami ételt szállított Dél-Szudánba,
azzal jutottunk el Kakumába is. Mire mind beszálltunk,
mind sírni kezdtünk. Úgy éreztük, meg fogunk halni.
Mikor megérkeztünk, a tábor nem olyan volt, amilyennek elképzeltem.
Amikor távolról megláttam a sok fegyvert,
azt gondoltam, "Ennyi volt, végünk van."
2014 óta vagyok itt ebben a táborban, nagyjából nyolc éve.
Akkor nagyon kopár volt ez a terület. Ültettünk pár növényt és fát.
Ez az a szállás, ahol élek.
Éveket töltöttem el itt és még mindig itt élek.
Azt mondták, letartóztatnak a bevándorlási törvény megsértéséért.
Mikor meséltem a hátteremről az ügyvédnek,
azt javasolta, kérjek menedékjogot.
Úgy egy hónapot töltöttem összesen a fogdában.
Amikor kiengedtek, átszállítottak Birminghambe,
ahol mindent elölről kellett kezdenem.
Aztán három napig Mytilini utcáin kellett aludnunk, a földön.
A rendőrök többször is megvertek minket.
Ausztriában pedig egy napra be is zártak.
Ez volt az én utam Irántól Németországig.
Akárhányszor hallottam valamit a szüleim felől,
az többnyire negatív volt.
Folyton sírtam, aztán egyszer azt mondtam magamnak,
"Mégis meddig fogok még sírni?"
Tudni akartam, hogy biztonságban vannak-e, hogy egészségesek-e, és...
...és hogy ők is gondolnak-e rám. Ezek voltak a legfontosabbak.
NÉGY NAP A NYITÓÜNNEPSÉGIG
Felhívott az unokatestvérem, aki elmondta, hogy a szüleim
úton vannak Dél-Szudánból a kakumai menekülttábor felé.
Nem voltam boldog, mert tudtam,
hogy az oda vezető út nem biztonságos.
Amíg nem állok velük szemtől szemben,
addig nem lehetek igazán boldog.
Előbb az edzésre kell koncentrálnom, hogy megfelelően tudjak versenyezni.
Próbálok nem gondolni rájuk, de nem megy.
Láttad, mit posztoltak a WhatsApp-csoportba?
Üdv, mindenki, reméljük, jó napotok volt és jól érzitek magatokat.
A negatív tesztek híre miatt remekül indult a nap.
A csapat által végzett vizsgálat során bebizonyosodott,
hogy a delegáció egyik tagja sincs veszélyeztetve.
Tényleg? Nagyszerű.
Ez nagyon jó hír.
TOKIÓ, JAPÁN
EGY NAP A NYITÓÜNNEPSÉGIG
Van valami titkod, amit elmondanál?
Most jöttem vissza az olimpiai stadionból. Próbákat tartottunk
a holnapi ünnepség miatt. Ez egy nagyon különleges szerep.
Ő az edzőm, igen, az edzőm.
Bocs, csak a szobámban van internet.
Mikor felhívtál, azonnal rohantam Sheilához.
Szerintem ez túl kicsi.
- Fordulj meg! - Tökéletes?
- Nem, itt hullámos. - Jó lesz?
Nem, gyűrődik. Itt hullámos.
Túl széles a válladnál.
- Nagyon büszkék vagyunk rád. - Köszönöm.
Hölgyeim és uraim, az olimpiai zászló.
A hat zászlóvivő azokat a sportolókat képviseli,
akik egészségügyi munkát végeztek a COVID-19 világjárvány alatt.
Az olimpiai menekültcsapatot Cyrille Tchatchet képviseli.
Ahmad Badreddin Wais, neki ez az első Olimpiája,
ő is egyike a 29 fős menekültcsapatnak.
A 24 éves sportoló 2018-ban Trinidad és Tobagóban kapott menedékjogot.
Sikerült életben tartania a bokszolói álmait.
Elindult az 50 méteres gyorsúszás.
Sandra Aldass fehérben, ő képviseli a menekültcsapatot,
Szíriából Hollandiába kellett bevándorolnia.
Izgatott vagyok, hogy itt lehetek,
mert már hét éve nem jártam nemzetközi versenyen.
Ne felejtsük el, hogy ők rendszeresen versenyeznek,
rendszeresen edzenek, ezért van egy kis előnyük.
Sok éve várunk már erre
és tavaly már egyszer elhalasztották, szóval izgatott vagyok.
Főleg abban reménykedem, hogy sikerül megdöntenem az egyéni csúcsomat.
Örülnék, ha bekerülnék a legjobb tízbe.
Elérkezett az első meccsünk, amiről mindenki beszélt.
Kimia Alizadeh Zenoorin, 23 éves.
Iráni színekben bronzérmes lett Rióban az 57 kiló alattiak között.
Itt is ebben a kategóriában van.
Éppen egy iráni versenyzővel kell megküzdenie,
Nahid Kiani Chandeh-vel.
Érdekes lesz megnézni, hogyan állnak majd egymáshoz.
Nahid a legjobb barátom, csapattársak is voltunk.
Sokáig voltunk csapattársak az iráni nemzeti csapatnál.
Mahroo volt az edzőm, mikor elkezdtem taekwondózni.
Ő volt az edzőm, mikor bronzérmet nyertem Rióban.
Most pedig ő Nahid edzője is.
Hihetetlen. Elhagytam az országomat, idejöttem,
megannyi megpróbáltatás után sem álltam le az edzéssel,
most pedig a barátommal kell megküzdenem.
Rúgás a fejre, három pont. Kimia kapja.
És itt van az egyenlítés is.
Ürítsd ki a fejed! Harcolni mész a szőnyegre.
Plusz-mínusz két pont nem számít.
A versenyeken elfelejtek mindent, ami a múltamban történt,
mert nem akarom, hogy eluralkodjanak rajtam az érzelmek.
De őszintén szólva ott sok érzelem dúlt bennem,
hiszen a saját országom ellen küzdöttem.
Mit súgtál oda Nahidnak, miután nyertél?
Azt, hogy "Ne játszd a játékukat, ne hagyd, hogy kihasználjanak!"
Mahroot is megölelted, ugye?
Nem csak a volt edzőmet öleltem meg,
hanem az országomat is és minden mást, ami hiányzik.
- Gratulálok! - Köszönöm.
CYRILLE OLIMPIKON
Gyerünk!
- Istenem, de ideges vagyok! - Nagyon komolyan ki van gyúrva.
Gyerünk, Cyrille!
Gyerünk, fiam! Gyerünk, Cyrille!
Megint ezt csinálja velünk.
Túl sok. Semmi baj. Ez az első próba, még nincs bekalibrálva.
Nyugi. Nagy húzás, aztán irányítsd a megtartást! Semmi baj, van idő.
A Nahid elleni meccs után
találkoztam az iráni taekwondósok elnökével,
aki azt mondta,
"Az iráni emberek sosem fogják elfelejteni, ahogy átcseszted őket."
Nem akartam elhinni, hogy képes volt ilyesmit mondani. Azt mondta,
"Szembeszálltál a saját országoddal és harcoltál ellene."
Ez teljesen lesokkolt. Remegni kezdtem.
Kimentem a mosdóba és egy órán keresztül csak hánytam.
De a múlt az a múlt, a következő meccsre kellett fókuszálnom.
Jade Jones. Ő lehet az első taekwondós,
aki zsinórban három olimpiai aranyat nyer.
NYOLCADDÖNTŐ
A negyeddöntő a tét,
Nem volt elég időm az első meccs után
a felkészülésre és a pihenésre.
Alizadeh Zenoorin szerzi az első pontot.
Minden ezen a kétperces meneten múlik a kétszeres bajnok számára,
aki a harmadik aranyra hajt,
de Alizadeh Zenoorin is szeretne a bronznál jobb érmet szerezni.
Az állás 10-10-es döntetlen.
Huszonkét másodperccel a vége előtt Zenoorin visszaszerzi a vezetést.
Jones a kiesés szélére került.
Jade Jones ki fog esni.
A brit tábor nem hiszi el.
Nem tehet semmit.
Micsoda meglepetés!
Alizadeh Zanoorin, a menekültcsapat sportolója
kiejti Jade Jonest, a kétszeres olimpiai bajnokot.
Hivatalosan is olimpikon vagy. Szép volt, büszke vagyok rád.
Van benned még egy?
Mehet?
Hogy érzed magad, Saeid?
Jól. Kicsit ideges vagyok, de ez normális.
Kell egy kis adrenalin.
Pozitív adrenalin.
Jó újra együtt lenni a hajóddal?
Igen, végre visszakaptam.
Az iráni emberek nagy nyomás alatt vannak.
A családomnak már nincs veszítenivalója.
Amióta eljöttem, többször behívta őket a rendőrség, a titkosszolgálat.
Beszéltünk erről és arra jutottunk,
hogy nyilvánvalóan fontos a szüleim mindennapi élete a számomra,
de ha tehetek valamit azért, hogy segítsek az országom népén,
hogy hallathassák a hangjukat egy nemzetközi platformon, segítek.
Remek voltál. Ne emészd magad emiatt!
Nagyon nehéz verseny volt.
Saeid, közülük senki nem élte át mindazt, amit neked kellett,
szóval ez nem is számít.
Csak előre, Saeid! Ne gondold túl a dolgot!
Nehéz, de izgatott vagyok. Bejutottam a negyeddöntőbe,
számomra már ez is egy igazi szintlépés.
Ismertem a kínai lányt. Sok meccsét megnéztük az edzőmmel
és volt egy tervünk ellene.
Nagyon szoros meccs volt, az addigi legnehezebb.
De bejutottam az elődöntőbe.
- Hogy érzed magad? - Boldog vagyok.
Sok sikert a következőhöz!
Van még ideje. Van tíz perce.
Túlságosan távol van. Túl távol van tőle.
Fent vagy a tabellán.
Ő van nyomás alatt. Csak nyugi.
Jó.
Pihenj egy kicsit! Koncentrálj arra, amit ezután akarsz csinálni!
ANJELINA OLIMPIKON
Az a hír érkezett, hogy a családom biztonságban odaért a táborba.
El sem tudnám titkolni, mennyire szeretnék találkozni velük.
Hogy lássam, hogy néznek ki. A torna után vissza akarok menni a táborba,
hogy találkozhassak a szüleimmel.
Sokan voltak,
főleg a menekülttáborban,
akik tudták, hogy épp itt versenyzek.
Azt gondolom, a legtöbb barátom, a családom, és még sokan mások
azt kívánták, bárcsak láthatnának versenyezni.
Ez sok embert inspirál.
Minden meccs után egyre magabiztosabb voltam
és éreztem, ahogy átjárja az erő az egész testemet.
Meg akartam nyerni. A legfőbb célom az aranyérem volt.
Fáradt voltam, fájt a kezem és a bokám,
de Oroszország legyőzésével
az ezüstérem garantált volt, onnan pedig már csak egy lépés az arany.
Mindent megtettem, amit tudtam.
Nem rajtam múlt a dolog.
De talán úgy kellett volna lennie.
Talán meg kell tanulnom mindent kézben tartani.
Nem volt időm sajnáltatni magam. Az aranyérem elúszott,
de a bronzérem megszerzésére még volt esélyem.
Hiába hiányzik az otthonom,
el kell érnem a célomat.
Legfőképp a fiam hiányzik.
Hiába tartjuk a kapcsolatot
és tudom, hogy jól van,
mellette akarok lenni.
Az az álmom, hogy otthont teremtsek Jayden és a családom számára.
Mi a következő lépés számodra, Anjelina?
Hazamegyek és találkozom a családommal,
most csak ez lebeg a szemem előtt.
ANJELINA SZEMÉLYES CSÚCCSAL 14. LETT 1500 MÉTEREN.
A tokiói Olimpia startvonalánál csak a családom járt a fejemben.
Az állami hírek rólam szóltak,
hogy egy áruló vagyok és hogy eladtam magam.
A szüleim ettől nagyon feldúltak lettek.
Emiatt a startvonalnál csak rájuk tudtam gondolni.
Becsuktam a szemem egy pillanatra, aztán kinyitottam,
és mindenemet beleadtam abba a versenybe.
A negyeddöntőben nagyon jól indultam,
a harmadik helyezett mögött voltam
úgy 15-20 méterrel,
amiből a végére úgy öt méter maradhatott,
csak másfél másodperc. Nagyon jó verseny volt.
Megint negyedik lettem, de örülök, hogy sikerült megcsinálnom.
Nagyon köszönöm.
Megcsináltam, testvér.
Jó verseny volt, Saeid.
Lehetetlen volt ennél is jobban csinálni.
- Büszke vagyok rád. Jó voltál. - Mindent beleadtam a végén.
Végigcsináltam két remek futamot.
Holnap már olimpikonként fogok felkelni,
emiatt pedig nagyon boldog vagyok. Mennem kell.
Gyorsabb voltam Iránnál. Nagyon boldog vagyok.
Boldog vagyok a családom miatt.
Ők azt mondták, "Saeid nem jó. A mi versenyzőnk nagyon jó."
Nem mondok semmit a családomnak, ők csak otthon ülnek,
és azt látják az újságban, hogy "Saeid nem jó. Saeid rossz."
Nálam most már minden rendben.
Én voltam az első iráni nő, aki olimpiai érmet szerzett.
Ezt szeretném megismételni a menekültcsapattal is.
Megígérem, hogy mindent megteszek érte.
Üdvözlet és tisztelet mindenkinek,
aki a honfitársaként tekint rám.
Nő vagyok. Irán gyermeke. Taekwondo-harcos.
Nehéz körülmények között nőttem fel, de folytatni fogom a harcot.
Ketyeg az óra. Figyelem.
Ne siesd el! Ne siess, Cyrille!
Semmi baj. Ne aggódj, Cyrille! Van időd, van időd.
Csak nyugodtan. Ne siess!
Ha sikerül jól elkapnia, akkor...
Kicsit megijedtem, mikor újrakezdte.
Amikor ilyen arcot vág, mikor hátrahajtja a fejét, akkor...
Akkor lehet tudni, hogy mi lesz.
Ismerjük ezt az arcot. Ez jobb volt.
Nagyon büszke vagyok rá. Nagyon jól teljesített. És itt is van.
A hozzáállásod az utolsónál... Komolyan, mikor megláttalak,
azt mondtam, biztos meg fogod csinálni.
Ahogy odamentél, az mindent elárult.
Szép volt, Cyrille!
Nagyon boldogok vagyunk. Elképesztő volt.
Alig várjuk, hogy vissza gyere. Azonnal vissza kell jönnöd.
CYRILLE 10. LETT A KATEGÓRIÁJÁBAN SZEMÉLYES CSÚCCSAL.
A MENEKÜLTCSAPAT EGY ÉRMET SEM NYERT TOKIÓBAN.
BÜSZKÉN VERSENYEZTEK A 100 MILLIÓNYI MENEKÜLTET KÉPVISELVE.
A TÖRTÉNETÜK FOLYTATÓDIK A 2024-ES PÁRIZSI OLIMPIÁN.
ANJELINA SZÜLEI BIZTONSÁGBAN ELHAGYTÁK DÉL-SZUDÁNT.
TIZENKILENC ÉV UTÁN ELŐSZÖR TALÁLKOZHATTAK EGYMÁSSAL.
NEM SOKKAL KÉSŐBB...
Ez az utazás segít elfogadni az új életemet.
Megérteni, hogy nyugodtan tekinthetünk előrefelé,
akkor is, ha a szívünk csak visszafelé tekint.
Mindenki megérdemli, hogy élhessen, hogy álmodhasson,
hogy harcolhasson.
Mikor elhagytam Iránt, azt mondtam,
"Én, Kimia Alizadeh, nem vagyok történész, sem hős,
sem Irán zászlóvivője.
Én csak egyike vagyok Irán többmillió elnyomott nőjének."
Akkor még nem volt elég hangos ez az üzenet a világ számára,
de most már minden lány a jogaiért küzd.
Most már többmillió bátor iráni egyike vagyok.
Azért futok, hogy biztonságos otthont teremthessek.
Hogy lehetőségeket teremthessek. Hogy inspiráljak másokat.
Végül hét év után először találkozhattunk Törökországban.
Akkor már olimpikon voltam.
Az apám még sírt is.
Azelőtt sosem láttam őt könnyezni, még sosem láttam ilyen boldognak.
Győztes vagyok a személyes életemben is, békében és biztonságba élek.
Van egy kis családunk, egy kisbabánk.
SAEID, ANJELINA ÉS KIMIA AZON 52 SPORTOLÓ KÖZÉ TARTOZIK,
AKIK ÚJABB ÖSZTÖNDÍJAT KAPTAK,
ÉS REMÉNYKEDHETNEK, HOGY A CSAPAT TAGJAI LEHESSENEK
A 2024-ES PÁRIZSI OLIMPIÁN IS.
HÉT ÉVNYI MENEKÜLTSTÁTUSZ UTÁN
CYRILLE MEGKAPTA A BRIT ÁLLAMPOLGÁRSÁGOT.
AZÓTA IS MENTÁLIS EGÉSZSÉGÜGYI ÁPOLÓKÉNT DOLGOZIK.
Sokat tanultam ezalatt az utazás alatt. Megtanultam ellenállóvá válni.
Megtanultam, hogy a jövő bizonytalan. Lehet, hogy nehéz lesz,
de reménytelinek kell maradni és a legjobbakat remélni.
WAEL IS KAPOTT ÖSZTÖNDÍJAT,
ÉS REMÉLI, HOGY BEKERÜL A 2024-ES PÁRIZSI OLIMPIAI CSAPATBA.
Mikor lemaradtam a tokiói Olimpiáról, kétségbeesett és szomorú lettem.
De ezt nem akartam ennyiben hagyni.
Wael fehérövesként kezdett el itt edzeni.
Ma már három danos feketeöves.
Mikor elkezdtünk taekwondózni, ő érte el először a fekete övet.
- Ma ő fog edzést tartani. Oké? - Oké.
Kész vagytok? Jobb lábat hátra!
Sok menekült büszke rám,
ez pedig sok fiatalt és gyereket motiválhat arra,
hogy soha ne adják fel a reményt és az álmaikat.
A párizsi Olimpia az álmom,
én pedig küzdök, hogy valóra is váljon.
AZ UNHCR BECSLÉSEI SZERINT 2024-RE 120 MILLIÓ
EMBERT FOG ÉRINTENI A HÁBORÚ, AZ ÉHÍNSÉG ÉS A KLÍMAVÁLTOZÁS.
Felirat: Buda Máté Iyuno