Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Vi er så stolte av deg. - Takk.
Vi står overfor
den største flyktning- og fordrivelseskrise i vår tid.
Dette er ikke bare en tallmessig krise, dette er en solidaritetskrise.
Jeg vet ikke hvor mange flere som må flykte eller dø
før det internasjonale samfunnet våkner opp.
Ingen risikerer livene til sine barn slik,
unntatt i ren desperasjon.
Vi trenger et annet svar med en ny fortelling om håp.
LONDON, STORBRITANNIA - 2021
Mitt navn er Waad.
Jeg er en av millioner av modige syrere som har kjempet for frihet.
Mange av oss ble drept. Millioner ble tvunget til å forlate Syria.
Alt sammen av Assad og hans allierte.
Jeg ble flyktning på en dag som denne for fem år siden.
Dette er våre siste minutter i Aleppo.
Akkurat som et mareritt.
Her er mitt vakre hus.
Ingen ord kan beskrive hva jeg føler nå.
Vi vil ikke... Tvunget til å flykte fra byen vår.
Jeg har denne planten.
Den vil vokse ut av Aleppo.
Det er fortsatt vanskelig for meg å forstå at vi overlevde det.
Å filme var min måte å slå tilbake på.
Jeg filmer for å beskytte minnene mine,
for å bevare hjemmet jeg savner og for å redde menneskene jeg mistet.
Nå må jeg finne en ny måte å fortsette
og fortelle historier, mine egne og andres.
AL AZRAQ FLYKTNINGLEIR, JORDAN
- Går du på skole? Hvilken klasse? - Andre.
- Hva med deg? - Fjerde.
Jeg skjønner. Når trener du?
Noen ganger stabler jeg puter så høyt.
Jeg gjør en baklengs salto fra dem, og lander på føttene slik.
- Tok du en baklengs salto? - Ja.
- Hva er det med armen din? - Den er brukket.
- Virkelig? - Han tok en salto i veikrysset.
Er det sant? Du tok salto og brakk den?
Han gjorde slik, og da han reiste seg, hadde han brukket armen.
- Gjør det vondt nå? - Nei.
Du kan gå til trener Asif, og trene der.
Du får en Taekwondo-drakt. Du rykker opp gjennom beltene.
Etter hvert kan du få svart belte.
Og du ville fått svart belte i Taekwondo.
En. En. To. To. To.
Den første dagen kom trener Asif, og han hadde med seg en Taekwondo-matte.
Vi presenterte oss.
Jeg hjalp ham med å legge ned matten,
og han sa: "En dag blir du verdensmester,
om du begynner på Taekwondo."
Det var det han sa, og gudskjelov er jeg på vei til å gjøre det han sa.
WAEL SYRISK FLYKTNING
Hei, Ibrahim, hvor skal du?
I Al-Azraq-leiren, er jeg kjent som "Wael Taekwondo".
Min største drøm er å bli olympisk mester
og få en gullmedalje.
Jeg drømmer også om at familien min skal få et godt liv
og at omstendighetene mine blir bedre slik jeg ønsker at de skal være.
LONDON - STORBRITANNIA
CYRILLE KAMERUNSK FLYKTNING
Måten jeg begynte med vektløfting på var tilfeldig.
Jeg var i Kamerun, og jeg var rundt 14 år,
og deltok i dåpen til fetteren min.
Jeg så et bilde av faren, som var vektløfter,
og siden da har jeg drevet med det.
Da jeg først gikk inn på treningssenteret, var vektene store.
På bildet så vektene ganske små ut,
så jeg fikk faktisk panikk da jeg kom dit og ville...
Jeg ville bare gå ut igjen.
Jeg jobber som registrert psykiatrisk sykepleier,
det er i samfunnets psykiske helseteam.
Jeg valgte å studere sykepleie pga. mine personlige erfaringer.
Som flyktning gikk jeg gjennom svært vanskelige tider.
Jeg trengte å støtte andre mennesker, for å hjelpe dem til å bli friske.
UNGDOMS-OL, 2014
Et vinnende smil, en vinnende utøver.
Kimia Alizadeh Zonouzi står øverst på pallen.
Gullmedalje for ungdommen.
KIMIA IRANSK FLYKTNING
Da jeg var sju år gammel, begynte jeg med taekwondo.
Det var et treningsstudio like i nærheten av huset vårt.
De hadde bare taekwondo, og jeg hadde ikke noe valg.
Jeg husker den første timen,
gjemte jeg meg på toalettet til timen var ferdig og jeg dro hjem igjen.
Egentlig er jeg veldig sjenert, og jeg likte ikke å bruke kampsport.
Jeg vet ikke helt hvorfor, men jeg likte ikke Taekwondo.
Men jeg tror det var noe i blodet mitt.
Det er mitt hjemlands flagg. Grønt, hvitt og rødt.
Faren min lagde den til meg rett etter at jeg kom til Tyskland,
for omtrent to år siden.
Navnet mitt, og her er Taekwondo på koreansk.
OLYMPISKE LEKER, RIO 2016
Jeg var veldig ung. Jeg vant en bronsemedalje
og det var den første OL-medaljen i kvinneidrett i Iran.
Fantastiske øyeblikk her, Kimia Alizadeh Zonouzi.
Hun har bronsemedalje, denne unge kvinnen fra Iran.
Jeg husker hvert eneste sekund på scenen i Rio.
Det var som om jeg hadde to vinger og at jeg virkelig fløy.
TRENINGSLEIR FOR FLYKTNINGER - KENYA
ANJELINA SØR-SUDANESISK FLYKTNING
Jeg er flyktning. Jeg løper en feltøvelse som er 1500 meter.
Jeg jobbet med samfunnsutvikling og sosialt arbeid.
Det er noe av det jeg elsker mest,
jeg liker alltid å gjøre noe som angår folket.
Jeg er mor til en sønn.
Han heter Jayden Luise Monutore, en tre år gammel kjekk gutt.
Jayden er et smart barn.
Han er veldig pratsom.
Han er en veldig aktiv gutt, han vil gjøre alt du gjør.
Jeg forlot landet mitt og kom til Kenya.
Jeg bodde sammen med tanten min i en flyktningleir i Kakuma.
Jeg var en av idrettsutøverne i det første OL for flyktninglaget.
Dette er vesten min.
Jeg beholder den for minnet,
til minne om OL 2016 i Rio.
Det var en god begynnelse for meg.
Da vi ble valgt ut,
visste jeg ikke så mye om konkurransen, eller om løpingen.
Alle reiste seg opp og klappet for oss.
Alt stresset som jeg kanskje hadde før,
før jeg reiste til OL, forsvant i tankene mine,
og bare følelsen av lykke og glede fylte tankene mine.
Jeg drømmer ikke bare når jeg sover,
men også når jeg går, sykler eller padler.
Jeg kan i noen øyeblikk forestille meg at Mr. Bach kommer med en lapp
som sier: "Saeid Fazloula, du er kvalifisert!"
SAEID IRANSK FLYKTNING
Min hjemby heter Bandar-e Anzali.
Det er som i Venezia.
Vi har den største lagunen i verden,
og vi har også den største innsjøen, Det kaspiske hav.
Faren min jobber i havnen.
Da jeg var barn, var jeg alltid sammen med faren min.
Og det fantes en kanoklubb.
Jeg så mange mennesker der og tenkte: "Kult, de padler, det er gøy."
KARLSRUHE - TYSKLAND
I begynnelsen hadde jeg problemer fordi jeg ikke kunne svømme.
Jeg måtte lære meg å svømme først.
Jeg gjorde en innsats fordi jeg elsket kanopadling fra starten av.
Klar, ferdig, gå.
Alexandre, 10.3.
Saeid, 9,9 med en 157, men denne gangen var det en tidlig start.
Da jeg var 18 år, kvalifiserte jeg meg til det iranske landslaget.
Jeg ga alt, jeg ga virkelig alt.
Her er utøverne fra den islamske republikken Iran.
På andreplass, utøverne fra Iran i kajakk fire.
Aleekskeyev og Dergunov på førsteplass etter 500 m.
Laget fra Kasakhstan vinner gullmedaljen!
I mellomtiden reagerer de iranske utøverne med glede for andreplassen.
Jeg vant en sølvmedalje, som er verdt mye.
Det er veldig viktig for meg. Det er de asiatiske lekene i 2014.
Jeg kom til Tyskland da jeg var 24 år.
Om jeg hadde begynt å padle kano som seksåring,
ville jeg vært olympisk mester nå.
Det er 30-32 grader her. Det er for varmt.
Det er som en badstue her, det er damp og fuktighet også.
Akkurat. Hun sier: "Drikk mye vann."
Ja, fra og med i dag må jeg begynne å drikke mye vann.
Jeg har ikke sett faren min på seks år.
Mamma sier alltid til meg at Gud ser alt.
Hvis en dør lukkes, åpnes en annen.
Jeg kan bare si at de også ber for meg hele tiden,
og at de håper at jeg skal få delta i OL.
Hva ville du følt hvis du ble tatt ut til flyktningelaget til OL i Tokyo?
Følelsen ville vært ubeskrivelig, fordi det ville vært veldig spesielt.
Følelsen av OL...
Jeg har virkelig trent hardt, ofret mye,
for å få én sjanse til.
Noen ganger har jeg lyst til å gi opp
fordi jeg er lei av å kjempe med alt.
Men nå, OL, det er det store lyset i livet mitt.
Jeg vil vise lyset, vise solskinnet,
til livet mitt, til iranerne, til alle flyktningene rundt om i verden.
Det ville være en stor ære å få muligheten
til å representere alle underprivilegerte personer i verden.
Vi må også vise at flyktninger også kan være idrettsutøvere
som kan konkurrere på høyeste nivå.
Det betyr at jeg representerer mange flyktninger fra hele verden,
ikke kun syrere, men alle flyktninger.
Hjelpe å gjøre så de høres, deres situasjon og alt de har vært gjennom.
I dag vet du at vi kommer til å kunngjøre
til hver og en av de 56 stipendinnehaverne
om de er tatt ut til det olympiske flyktninglaget eller ikke.
- Hei, Kimia. - Hei.
- Hvordan går det? - Fint, takk! Og med deg?
Bra. God dag.
- Hei, Gonzalo. - Hei.
- Hallo. - Hei, Saeid.
- Hei, Anna. - Hvordan går det?
- Nervøs. - Er du nervøs?
Ja, det er jeg.
Kriteriene for utvelgelse, som du kan se for deg,
er de samme som for å bli med i programmet.
Det vil si å ha flyktningstatus bekreftet,
og å være en idrettsutøver på elitenivå.
Jeg ser mange komme inn.
- Ja, det er lagkameratene mine. - Hallo, hallo, alle sammen.
Vi er veldig glade for å kunngjøre at navnet ditt er på listen.
I ditt tilfelle er det oss en glede å si at du er på listen
som i morgen skal sendes til IOCs hovedstyre.
Å, herregud.
Navnene er James, Paulo,
Rose og Anjelina.
I dette tilfellet, hovedsakelig basert på de sportslige kriteriene,
må jeg dessverre meddele at du ikke er med på listen
som blir lagt frem.
Vi vil bare si at dette er
bare begynnelsen, du er veldig ung.
Du kan fortsatt søke på nytt.
Om du ønsker å fortsette din idrettskarriere,
ser vi frem til å motta søknaden din.
Ta dette, ikke la det være slik.
- Han er litt opprørt. - Det er normalt, jeg forstår.
- Vi forstår. - Det var drømmen hans.
- Han jobbet veldig hardt for det. - Det kan skje.
Han er den yngste av stipendiatene.
Det er bare begynnelsen.
Wael, jeg ba om unnskyldning på dine vegne da du prøvde å gå.
Jeg sa at du er trist fordi dette er drømmen din.
De sa: "Du er ung, dette er bare begynnelsen. Ikke vær trist."
Vær så snill, fortsett, fortsett å drømme,
og vi holder kontakten.
Takk.
Wael, kom hit.
Vær så snill, la meg være. Jeg vil bare gå litt, vær så snill.
Jeg er glad, men ikke fornøyd. Vi forventet å være et større lag.
Min eneste anmodning er at dere tenker på dem som er igjen.
Og nå er det mitt privilegium å kunngjøre utøverne
til IOCs olympiske flyktninglag, Tokyo 2020:
Cyrille Tchatchet II,
Dorian Keletela, Alaa Maso,
Saeid Fazloula,
Yusra Mardini, Jamal Abdelmajid.
Hvordan føler du deg?
- Vet ikke hvordan beskrive det. - Ja.
Alle kan representere landet sitt om de er gode nok.
Ikke alle kan representere noe større enn det.
Sanda Aldass, Ahmad Alikaj, Muna Dahouk.
Det er offisielt, jeg skal til Tokyo!
Ja, det er flott!
Rose Likonyen, James Nyang, Anjelina Nadal,
Paulo Amotun.
Ja, så jeg er vektløfter!
Aram Mahmood, Wessam Salamana, Eldric Sella.
Vi må feire ordentlig, ok?
Masomah Ali Zada,
Badreddin Wais, Javad Mahjoub.
Wael Shueb, Hamoon Derafshipour, Tachlowini Gabriyesos.
Luna Solomon.
Kimia Alizadeh.
Abdullah Sediqi, Popole Misenga,
Nigara Shaheen, Aker Al Obaidi.
Så gratulerer til dere alle sammen.
Dere er IOCs olympiske flyktninglag, Tokyo 2020.
Dere møter hverandre som team for første gang i Doha,
slik at dere kan ha litt teambuilding.
ELLEVE DAGER TIL ÅPNINGSSEREMONIEN
Når jeg ser hvor mange kulturer, personligheter
personligheter, idretter, opprinnelser og historier. Utrolig.
Og din deltakelse er mer enn bare konkurransen din.
Du er en del av et team, av et større prosjekt.
Så vi må prøve å bli kjent med hverandre.
Det er veldig viktig. Veldig, veldig viktig.
Hele familien min bor i Kamerun. Jeg har fem søsken.
Den typiske afrikanske familien er ikke interessert i å drive med sport.
Jeg var heldig, for moren min veiledet meg.
Hun fant noen som fikk meg inn på treningssenteret, så det hjalp.
- Jeg så deg ikke. - Er det?
Det er veldig bra, trekker bra.
Og lander bra.
Treningsstudioet er ikke bare et miljø for å utøve idrett,
det er også et sosialt miljø.
Vi trener ikke bare vektløfting,
vi har også mange samtaler, av og til litt fleiping.
Det betyr mye for meg.
Hvilket år begynte du å løfte? Husker du?
I 2010. Jeg bodde fortsatt vest i Kamerun, på en gård.
Vi bruker ikke maskiner til å grave i bakken.
- Som en spade og en hakke? - Ja.
Sånn fikk jeg harde håndflater før jeg begynte med vektløfting.
Så får jeg sjelden blemmer.
Men, Cyrille, har du videoer fra da du løftet i gamle dager?
Det er en der jeg tok 180 på YouTube.
Da du var liten? Da du var så stor?
Var du 85?
Jeg veide faktisk 81 kilo der.
Kjør.
Det er imponerende.
Kan du fortelle oss hvordan du kom til Storbritannia?
Så jeg kom til Storbritannia i 2014 for å delta i Commonwealth Games.
Etter konkurransen min i Commonwealth Games,
forlot jeg landsbyen.
Jeg gikk ut og visste ikke hvor jeg skulle.
Jeg ville bare vekk fra teamet mitt.
Av noen grunner som jeg egentlig ikke vil dele.
Noe skjedde som fikk meg til å dra fra Commonwealth Games
og ikke dra tilbake til Kamerun.
Så jeg reiste til jeg kom til Brighton.
- Føler du presset nå? - Ja, det går bra.
Jeg har bodd her i 7 år. Jeg gikk på universitetet her.
Da jeg forlot Kamerun, var jeg fortsatt tenåring.
Når jeg ser tilbake, da jeg var 19 år gammel,
hadde jeg mindre motstandskraft da.
Jeg hadde en depresjon og måtte gå til fastlegen min,
og han skrev ut antidepressiva.
Fastlegen min var veldig åpen og avslappet, ganske uformell,
så vi pleide å ha ganske gode samtaler.
Da jeg fikk asyl i 2016, følte jeg at jeg kunne...
Jeg trengte å gjøre noe for å gi noe tilbake til samfunnet.
Jeg kommer fra et konfliktområde. Jeg har mistet familiemedlemmer.
Men jeg kjempet for å være et godt menneske.
Jeg ville kjempe for samfunnet mitt,
slik at vi får muligheten til å endre livene våre.
Vi har muligheten til å forandre andres liv.
Da jeg vokste opp og innså at det ikke var noen jeg kunne stole på.
Så jeg sa at jeg har ansvaret for meg selv.
Jeg har vært separert fra foreldrene mine i 19 år.
Det var hardt for meg å se hvor mye foreldrene kan elske barnet sitt.
Det har jeg ikke opplevd.
Da Jayden var ett år gammel,
sendte jeg ham til Kakuma-leiren for å bo hos tanten min.
Jeg ville så gjerne være med på laget
fordi jeg visste at nå har jeg noen som er avhengig av meg.
Derfor ofret jeg så mye for å sende ham tilbake til Kakuma,
for å fokusere på trening. Jeg måtte være på laget.
Jeg visste at jeg måtte se etter flere sjanser,
flere muligheter til å få god støtte for ham.
Han er den viktigste personen som får meg til å jobbe ekstra hardt.
Når du vinner, eller når du ikke vinner,
hele verden, inkludert slektningene dine
i landet ditt, vil se deg en person som har blitt fordrevet,
kan de lære noe av deg.
Hvorfor det? Fordi dere er sterke mennesker.
Hei, jeg heter Davoud. Jeg bor i London og trener Kimia.
Beklager, du blir kanskje flau, men det var bursdagen hennes, og...
Gratulerer med dagen kjære Kimia Gratulerer med dagen til deg
Dette er Covid-vennlig.
Du kan trekke den ned hvis du vil og blåse.
- Først vil jeg ønske meg noe. - Ja, nettopp, ønsk deg noe.
Alt godt for laget vårt. Og OL-gull.
Irans eneste kvinnelige OL-medaljevinner
har kunngjort at hun har forlatt landet for godt.
En av Irans fremste OL-utøvere hopper av.
Kimia Alizadeh er en taekwondo-kjemper
som vant bronse i Rio-lekene i 2016,
og leverte en flengende kritikk av landets regjering.
Det fremgår ikke av hennes innlegg hvor hun befinner seg nå.
Jeg måtte gjøre alt som regjeringen ønsket, systemet ønsket.
Jeg måtte gå på de politiske møtene og si alt de ønsket.
Og si: "Kvinner er likestilte med menn i Iran."
Jeg kunne ikke gjøre det, fordi det var løgn,
og at de lyver, og jeg bestemte meg for å slutte med det.
Hallo, undertrykte folk i Iran. Farvel, edle folk i Iran.
Hvor godt kjenner dere meg?
Bare slik dere har sett meg i konkurranser?
På TV? Eller i nærvær av funksjonærer?
De sikret medaljene mine med den obligatoriske hijaben,
og ga dem til sin egen ledelse.
Jeg var ikke viktig for dem. Det er ingen av oss.
Vi er redskaper.
I deres patriarkalske og anti-kvinnelige sinn,
har dere alltid trodd at Kimia er en kvinne uten tunge.
Denne avgjørelsen er vanskeligere enn å vinne OL-gull.
Men uansett hvor jeg er, vil jeg forbli et barn av Iran.
Jeg vil lene meg på oppmuntringen din og ønsker ikke noe annet
enn deres tillit i den vanskelige veien jeg har tatt.
Covid-testen, dette blir avgjørende.
Vi håper alle vil være negative på grunn av Covid-testen,
men også på grunn av flyktningstatusen.
Det gjør alt mer komplisert når det gjelder å krysse grenser,
toll osv.
I 2015,
var det kvalifiseringen til de olympiske leker i Rio.
Vi var i Milano.
Jeg besøkte katedralen. Jeg gikk inn i katedralen også.
Vi hadde en sikkerhetsvakt med oss
som passet på at vi ikke drakk alkohol, spiste svinekjøtt,
snakke med idrettsutøvere fra andre land eller omgås lokale jenter.
Og da jeg var tilbake i Iran, ble det hele litt usikkert.
Jeg ble også satt i fengsel i noen dager.
Han hadde tydeligvis tatt noen bilder av meg
og hevdet senere at jeg var i kirken
og at jeg hadde skiftet religion.
Religionsskifte medfører streng straff, faktisk dødsstraff.
De visste at jeg ikke endret religionen min
fordi jeg fortsatte å si at jeg er muslim.
Men jeg er en voksen mann, og jeg kan gjøre hva jeg vil.
Men presset var for høyt og for intenst.
Jeg var virkelig redd at livet mitt var i fare.
Så jeg kom til den konklusjonen at jeg ikke hadde noe valg lenger.
Og jeg måtte flykte til fots.
Jeg er på samme sted!
Du har faktisk gått bakover.
Jeg tror jeg aldri kommer til å svømme, aldri.
Hva skal dere gjøre resten av dagen?
Sikkert 20 til eller hvor lenge det nå er, og så...
- Hva er klokka nå? - Vi må pakke.
Jeg er i trøbbel.
Og så på flyet, ja.
Ser frem til å få trent litt, hva?
NI DAGER TIL ÅPNINGSSEREMONIEN
- Hei. - Hei, står til? Det går bra.
Jeg tok ikke med bagen,
jeg hørte mumling, så jeg har bare latt dem stå oppe.
Nei, så en liten endring i planene,
og, ja, hvis du kan gå tilbake til rommet ditt, så tar vi kontakt,
men vi vil forklare hva som skjer videre.
Så jeg henter ikke bagasjen? Er det greit? Perfekt.
Ja, vi tar kontakt med deg på rommet ditt, ok?
Ikke noe problem.
På vei ned fortalte de oss at flyet endrer seg og sånt.
Jeg har nettopp snakket med noen.
Jeg tror de kommer til å fortelle oss om litt hva som skjer.
Men du trenger ikke å ta ned bagasjen nå.
Ok, men vi skal vel fortsatt dra?
Vi vet ikke hva implikasjonene er,
men det vi er sikre på er at vi ikke skal til Japan i kveld.
En i teamet har testet positivt for Covid, bare én,
men det har enorme konsekvenser for hele OL,
og disse utøverne kommer til å bli knust.
Er det noen mulighet for at de ikke engang kan dra senere?
Ja, det er en stor mulighet, en veldig stor mulighet.
Herregud...
Vi er alle litt sjokkerte, skjønner du?
Ventetiden ble for lang for meg.
Venter, venter, venter, og du har nå ett positivt medlem
og du vet ikke om drømmen din vil gå i oppfyllelse.
Hvis du kan få tak i bare stangen og plattformen,
kan vi bare trene der ute, det går bra.
Og om fem dager lærer du kanskje å svømme også.
- Det er stort. - Et bedre basseng,
så kanskje jeg like godt begynne med svømming da.
Det er ingen vektløfterplattform, ingen stang.
Det er vann, men ingen kano.
Be dem få tak i en båt til deg.
FEM DAGER TIL ÅPNINGSSEREMONIEN
Hva skal du gjøre nå?
Jeg skal på min første økt, padleøkt nå.
- Etter hvor mange dager? - Etter fem dager.
Etter fem dager uten padling, skal jeg endelig padle.
Jeg kan trene, men jeg har smerter.
Jeg har smerter her, for jeg ikke har noen fotpresse.
Du ser her, dette burde vært fikset i båten, men det er det varme været.
Ja. Det er ikke fikset.
Alt er annerledes her.
Jeg er ingen turist, jeg vil virkelig dra til OL.
Jeg reiser ikke til Tokyo som turist.
Saeid, det er bare et øyeblikk.
Det har alltid vært sånn, vi har aldri hatt det lett.
Husk. Husk alt.
Vi har aldri hatt det lett, men det er snart over.
Jeg beklager.
Å forlate Syria var veldig vanskelig for meg å akseptere.
Hvordan var følelsene dine om din egen reise?
Ja, når jeg tenker på det, blir jeg umiddelbart emosjonell.
Jeg kan ikke forstå, jeg er bare sint, hvorfor noe slikt skjedde.
Jeg sov to og et halvt døgn i fjellene om natten,
og gikk om natten, for vi kunne ikke gå om dagen lenger.
Det var for farlig. Hæren kan bare skyte deg.
I 1999, på den tiden var jeg veldig ung,
da krigen brøt ut, visste jeg ikke hva som egentlig skjedde,
fordi jeg bare hørte våpnene, lyden av bomber.
Jeg visste ikke for selv foreldrene mine
sa bare "skynd deg", og sa at vi måtte flykte.
Du kan ikke alltid spørre foreldrene dine hva som foregår pga. frykten.
Vi var i Homs. Vi dro til landsbygda rundt Homs
og ble der i en måned, og flyttet fra sted til sted.
Hvis vi hørte at et område var trygt, dro vi dit umiddelbart.
Vi ankom den jordanske grensen og ble der i 15 dager.
Det var kontrollposter.
Da jeg kom til Brighton, var jeg hjemløs i omtrent to måneder.
Jeg bodde på strandpromenaden like ved broen, så...
Det ble veldig vanskelig,
og jeg ble veldig deprimert og selvmordstanker.
Jeg husker at jeg gikk til dette, som en klippe.
Da jeg kom til klippen, så jeg et tegn på samaritanerne.
Så hvis du føler deg nedfor, eller hvis du føler
at du vil avslutte livet ditt, eller noe sånt,
ring dette nummeret. Så jeg ringte det nummeret.
Noen minutter senere, kom det to politibiler.
De klarte å stoppe meg, vil jeg si.
Så nådde vi endelig den tyrkiske grensen.
Der så jeg
noe jeg vil huske for resten av livet.
Det var en dal med bare redningsvester.
Så mange mennesker, tusenvis av mennesker.
Tanten min klarte å ta med seg noen av barna
til flyktningleiren som hun mente kunne være trygt.
Jeg var blant barna.
Det var vanskelig, å forlate foreldrene mine.
Jeg visste at dette ville være min sjanse til å finne et trygt sted,
men så tenkte jeg at de kanskje ville følge etter meg.
Det var bare FN-kjøretøyet som fraktet mat til Sør-Sudan
som vi brukte for å komme til Kakuma.
Da vi var inne i lastebilen, gråt vi alle sammen.
Vi følte at vi kom til å dø.
Da vi først ankom, var leiren ikke slik jeg hadde forestilt meg.
Da jeg så på avstand og så alt jernet,
sa jeg til meg selv: "Nå er det ute med oss!"
Jeg har vært her i leiren siden 2014, omtrent åtte år nå.
Området var svært karrig.
Vi prøvde å plante litt grønt og trær.
Dette er min bolig hvor jeg bor.
Jeg har tilbrakt alle mine år her og bor her fortsatt.
De sa jeg er arrestert for brudd på utlendingsloven.
Så fortalte jeg litt om bakgrunnen min til advokaten
og så rådet han meg til å søke asyl.
I omtrent en måned var jeg internert.
Så da jeg ble løslatt fra forvaring,
ble jeg overført til Birmingham hvor jeg begynte på nytt.
Så måtte vi sove på gaten i Mytilini i tre dager,
på bakken.
Vi ble slått av politiet flere ganger.
Og i Østerrike ble vi varetektsfengslet i én natt.
Det var min reise fra Iran til Tyskland.
Hver gang noen hører informasjon om foreldrene mine,
er det som regel negativt.
Hver gang jeg gråt, var det en tid da jeg sa til meg selv:
"Hvor lenge skal jeg gråte?"
Jeg ville vite om de var trygge og om de er friske
og om de også tenker på meg.
Det er de viktigste tingene.
FIRE DAGER TIL ÅPNINGSSEREMONIEN
Jeg fikk en telefon fra fetteren min og han sa at foreldrene mine
er på vei fra Sør-Sudan til flyktningleiren i Kakuma.
Jeg var ikke glad, for jeg vet det, at det ikke var så trygt på veien.
Inntil jeg ser dem ansikt til ansikt,
det er da jeg vil tro, og det er da jeg kan være lykkelig.
La meg prøve å fokusere på treningen, slik at jeg kan dra og konkurrere.
Selv om jeg prøvde å skyve dem bort i tankene mine, men de kommer fortsatt.
Ok, har du sett hva som nettopp ble lagt ut på WhatsApp-gruppen?
"Kjære alle sammen, vi håper dere har hatt en god dag og føler dere bra."
"Nyheten om de negative testene i morges
var en flott måte å starte dagen på."
"EOR-teamet gjennomførte en undersøkelse
og konkluderte med at ingen av EOR-delegasjonens medlemmer
kunne betraktes som nære kontakter."
I morgen.
Mener du det?
Dette er veldig gode nyheter, Gonzalo.
- Wow. - Ja, det er det du vil?
Flott. Dette er veldig gode nyheter.
Ja.
EN DAG TIL ÅPNINGSSEREMONIEN
- Hallo. - Hallo.
Noen hemmeligheter å fortelle?
Jeg kom nettopp tilbake fra Olympiastadion.
Vi hadde noen øvelser der til seremonien i morgen.
Det er en ganske spesiell rolle.
Han er treneren min, ja, treneren min.
- Hei. - Hallo.
Beklager, jeg har kun internett på rommet.
Da du ringte meg, løp jeg straks til Sheila.
Jeg synes den er for liten.
Snu deg rundt.
- Perfekt? - Nei, det skaper bølger.
- Er det bra? - Nei, den er rynkete.
Det er bølger her.
For bred i skuldrene.
Jeg går fra dere. Jeg henter en lader.
ÅPNINGSSEREMONIEN
- Hellas. - Girisha.
- Vi er så stolte av deg. - Takk.
Olympiske flyktninglaget.
Island.
Aisurando.
Mine damer og herrer, utøverne.
Mine damer og herrer, det olympiske flagget.
De seks olympiske utøverne som bærer flagget representerer alle utøvere
som har fungert som viktige arbeidere i sine lokalsamfunn under Covid-19.
Representant for olympiske flyktninglaget, Cyrille Tchatchet.
Cyrille Tchatchet.
Ahmad Badreddin Wais, første gangs OL-deltager.
Han er en av 29 flyktningutøvere.
24-åringen søkte asyl i Trinidad og Tobago i 2018,
har han holdt liv i boksedrømmen.
I fem av ti heat på 50 fristil.
Sanda Aldass i hvitt,
representerer den olympiske flyktningekomiteen
etter å ha flyktet til Nederland fra Syria.
Jeg er glad for å være tilbake,
for jeg ikke har konkurrert internasjonalt på syv år.
Vi må huske at disse gutta har konkurrert,
de har trent, de har en liten fordel.
Vi har ventet på dette i mange år
og det ble utsatt i fjor, så jeg er veldig spent.
Mitt største håp er å prøve å slå min personlige rekord.
Men en topp ti-plassering er bra for meg.
Og her har vi den første kampen, den du allerede snakker om,
Kimia Alizadeh Zonouzi.
Hun er 23 år, kjempet for Iran i Rio og vant bronse
i klassen under 57 kilo, det er den hun konkurrerer i her.
Og så kommer hun opp mot en iransk Taekwondo-vinner,
Nahid Kiani Chandeh.
Det blir interessant å se hvordan disse to nærmer seg hverandre.
Nahid er min beste venn og hun var lagkameraten min.
Og jeg var sammen med henne i lang tid på landslaget i Iran.
Mahroo var min egen trener da jeg begynte med Taekwondo.
Jeg begynte med Mahroo.
Hun var treneren min da jeg tok bronse i Rio.
Hun trener Nahid nå. Det er ikke til å tro.
Jeg forlot landet mitt og kom hit,
trening etter mange opp- og nedturer i livet mitt,
og nå må jeg kjempe med vennen min!
KVALIFISERINGSRUNDE
Spark mot hodet. 3 poeng. Og det går veien for Kimia.
Og der utligner de.
Kimia, gå inn uten frykt, ok?
Tøm hodet. Du skal inn dit for å slåss.
Slåss. To poeng mer eller mindre gjør ingen forskjell.
Når jeg går gjennom konkurranser, glemmer jeg ting som er i fortiden
fordi jeg ikke vil være emosjonell i konkurransene mine.
Ærlig talt hadde jeg mange følelser, fordi jeg var imot landet mitt.
Det er en kvalifiseringskonkurranse.
Det betyr...
Det er Alizadeh Zonouzi 7 til Kiani Chandeh 4.
Kiani Chandeh har 4 poeng med 75 sekunder igjen.
Kiani Chandeh må score, score stort.
Vinneren i blått representerer det olympiske flyktninglaget,
Kimia Alizadeh Zonouzi.
Hva hvisket du til Nahid da du vant?
Jeg sa til henne: "Ikke spill deres spill, ikke la dem utnytte deg."
Og du klemte Mahroo også, ikke sant?
Jeg klemte ikke bare eks-treneren min,
jeg klemte treneren min, landet mitt og alt jeg savnet.
- Gratulerer. - Takk.
Kom igjen, Cyrille. Gå tilbake. Kom igjen.
Kom igjen, kompis. Kom igjen.
- Kom igjen! - Kom igjen!
Herregud, nå er jeg nervøs.
- Han ser skikkelig hevet ut. - Kom igjen, Cyrille!
- Kom igjen! - Kom igjen, Cyrille.
Han gjør dette mot oss igjen.
- Det er for mye. Det går bra. - Første løft, han er ikke kalibrert.
Slapp av. Det er et stort trekk. Kontroller fangsten.
Det går bra, du har tid.
Umiddelbart etter å ha sloss med Nahid,
så jeg Irans president i Taekwondo,
og han sa: "Folket i Iran vil aldri glemme at du tabbet deg ut".
Jeg kunne virkelig ikke tro at han fortalte meg noe slikt.
Han sa: "Du reiste deg opp for landet og kjempet mot det."
Og jeg ble virkelig sjokkert.
Jeg skalv, gikk på toalettet og kastet opp i en time.
Men fortiden er fortid, og jeg må konsentrere meg om neste kamp.
Jade Jones, hun ønsker å bli den første Taekwondo-kjemperen
som vinner tre OL-gullmedaljer på rad.
16. RUNDE
Dette for en plass i kvartfinalen.
Jeg hadde ikke nok tid etter den første kampen
til å gjøre meg klar og restituere meg.
Og det er Alizadeh Zonouzi som får inn den første poengsummen.
Alt står på denne 2-minuttersrunden for den doble olympiske mesteren,
som prøver å ta et tredje gull
og for Alizadeh Zonouzi som vil oppgradere fra bronsen.
Og det er ti poeng hver for Alizadeh Zonouzi.
Nå med bare rundt 22 sekunder igjen er Zonouzi tilbake i ledelsen.
Jones er på randen av eliminering.
Jade Jones er på vei ut.
Britenes leir kan ikke tro det. To gaps. Ingenting å gjøre.
For en overraskelse.
Alizadeh Zonouzi fra flyktninglaget
har slått ut Jade Jones, den dobbelte olympiske mesteren.
Der har vi den.
Du er olympier nå, offisielt. Godt gjort. Godt gjort. Superstolt.
Har du en til i deg? Har du lyst?
- Hvordan føler du deg, Saeid? - Bra.
Litt nervøs, men det er helt normalt.
Jeg trenger litt adrenalin.
Positivt adrenalin.
- Fint å bli gjenforent med båten din? - Ja, endelig har jeg båten min.
Folket i Iran er under sterkt press. Familien min har ingenting å tape.
Siden jeg dro, har de blitt innkalt av politiet og Secret Service.
Vi har snakket om det og selvfølgelig er mine foreldres liv viktig,
men om jeg kan gjøre noe for å hjelpe folket i landet mitt,
å få stemmen deres på en internasjonal plattform,
så gjør jeg det.
Og nå, det femte og siste heatet for herrenes K-1 1000.
Bane tre fra flyktninglaget, Saeid Fazloula.
Og der er han Fazloula, så heat fem.
Det 12. løpet på morgenens program,
dag én av enkeltprogrammet for herrekajakk.
Vi er i gang med det femte og siste heatet.
Veldig bra start fra her nede i bane 5.
En sensasjonell start fra Schopf.
Vi har også den kinesiske padleren, Zhang Dong,
som også begynner å gjøre et rykk.
Vel, de må kanskje jobbe litt hardere enn de ønsker,
for dette blir jevnt.
De to første går automatisk gjennom. Det blir Tyskland
og Varga fra Ungarn.
Det er de to som går videre til semifinalen i morgen tidlig.
Fazloula, fra Tunisia.
Vel, de må kjøre igjen i den andre økten.
- Hei. - Ja?
Det var også fantastisk. Ikke vær hard mot deg selv.
Dette var mitt hardeste løp, tro meg.
Saeid, ingen av disse karene som er her
har vært gjennom det du gikk gjennom, så det spiller ingen rolle.
Fortsett, Saeid. Ikke driv deg selv til vanvidd.
Det er vanskelig, men jeg gleder meg.
Jeg kvalifiserte meg til kvartfinalen,
og for meg er det et nivå opp.
KVARTFINALE
Kina i blått.
Jeg kjenner den kinesiske jenta.
Jeg så kampene hennes mange ganger med treneren min, og vi har en plan.
Olympiske flyktninglaget, representert av utøveren i rødt.
Hvis hun skulle vinne en medalje,
blir hun den første flyktningen som vinner en OL-medalje i en idrett.
Det er et godt spark fra Zhou Lijun, første gang hun leder så langt.
Hun går videre til semifinalen.
Er det en mulighet for historie for fighteren i rødt?
Der er hodesparket fra Kimia fra det olympiske flyktninglaget.
De siste ti. Et godt slag på innsiden fra den kinesiske bokseren.
God dekning der fra Kimia Alizadeh Zonouzi.
Det er så nære på. Dette blir en jevn kamp.
Nei, det gjør det ikke, og det står 9-8.
Kimia Alizadeh Zonouzi fra det olympiske flyktninglaget.
Kan du tro det?
Olympiske drømmer går i oppfyllelse og hun er i semifinalen.
Utrolig. Zhou Lijun kan nesten ikke tro det.
Og vinneren som representerer det olympiske flyktninglaget,
Kimia Alizadeh Zonouzi.
Det var en veldig jevn kamp, og den vanskeligste jeg hadde.
Men nå er jeg i semifinalen.
Fantastisk avslutning.
- Hvordan føler du deg? - Fornøyd, når kampen er over.
Lykke til med det neste.
Cyrille Tchatchet II, flyktninglaget, tredje forsøk, 160 kilo.
Stor innsats. Kontroll.
Du klarer dette. Kontroll, kom igjen.
Sterk, Cyrille. Kom igjen.
- Han har tid, ti minutter. - Se på gulvet. På posisjonen.
- For langt unna. For langt unna ham. - Seriøst.
Du er på tavlen. Presset er på ham nå.
Bare slapp av.
Bra.
Ta deg god tid.
Bare fokuser på hva du vil gjøre nå.
Jeg fikk nyheten om at familien min har ankommet leiren i god behold.
Jeg skulle ønske jeg kunne møte dem ansikt til ansikt.
Jeg ser dem, hvordan ser de ut.
Jeg vil konkurrere og dra tilbake til leiren,
slik at jeg virkelig kan møte foreldrene mine.
Jeg tror at det vil være så mange mennesker,
spesielt i flyktningleiren,
fordi mange av dem visste at jeg kommer for å konkurrere.
Det tror jeg de fleste av vennene mine, familien min,
og over hele verden, vil ønske å se meg konkurrere.
Det inspirerer så mange mennesker.
Og vi er i vannet for 100 meter butterfly for kvinner.
Bane nummer tre, Yusra Mardini. Flaggbæreren for flyktninglaget.
Så tre å gå gjennom.
I en og to, de raskeste i feltet,
men hold øye med flyktning-OL-lagmedlemmet på bildet.
Tidligere fra Den demokratiske republikken Kongo,
men flyttet til Portugal for fem år siden.
Stekende varmt, midt på dagen.
Ren start og en god fra Keletela
i midten av bildet, løper strålende der.
Vårt olympiske flyktninglag tar det.
Maganga ble andre, Mwimba ble tredje.
10.33, for en flott historie og for en flott reise.
Vi har sett en del av utøverne på det olympiske flyktninglaget
komme til kort når de har debutert i OL.
Han er en massiv mann, kraftig bygget, har slått seg ned i Portugal.
Han er på vei til en ny OL-opptreden.
Det er tid for OL-semifinale.
En plass i OL-finalen står på spill. Stor dramatikk.
Etter hver kamp har jeg mer selvtillit,
og jeg føler kraften i hele kroppen.
Jeg kommer til å vinne.
Jeg er her for å nå mitt største mål, som er gullmedaljen.
Et huggsparkforsøk fra Minina og det er en god respons under.
Hodeslaget der fra innsiden, Minina mener alvor.
Jeg er så sliten. Jeg har vondt i hånden og ankelen,
men hvis jeg slår Russland, er sølvet mitt garantert,
og jeg er ett skritt nærmere til gullet, som er mitt største mål.
Det er et godt slag igjen der fra Tatiana Minina.
Kimia fra det olympiske flyktninglaget, 23-åringen i rødt.
Kan hun muligens finne en mulighet til OL-finalen?
Utmerket start for Tatiana Minina.
Hun har gitt alt, de siste 20 sekundene.
Hun hopper av glede og hopper inn i finalen, Tatiana Minina.
Kimia Alizadeh Zonouzi, hun vil kunne kjempe en annen dag.
Og det blir i dag, når hun går for en mulighet i omstarten.
Ærlig talt, jeg gjorde alt jeg kunne.
Det gikk ut av min kontroll, ut av hendene mine.
Kanskje det burde være slik. Kanskje jeg må lære meg det og bruke det.
Jeg har ikke tid til å synes synd på meg selv, jeg tapte gullmedaljen,
men jeg har fortsatt en sjanse til å ta bronse.
Det er tid for treff to på kvinnenes 1500 meter.
Lohalith, fra det olympiske flyktninglaget,
og så, i tiende omgang, den nasjonale mesteren for USA.
Så mye bak at hun...
Selv om jeg virkelig savner hjemme, må jeg nå målet mitt.
Mest av alt savner jeg sønnen min.
Selv om jeg savner ham, kan jeg kommunisere og vite at det går bra,
fra nå av må jeg være med ham.
Lohalith, fra det olympiske flyktninglaget...
Drømmen min er å ha et hjem med meg og Jayden.
Et hjem der jeg har foreldrene mine.
- Hei. - Hvordan var det?
Det var fint. Bra jobbet.
Hva blir det neste for deg, Anjelina?
Å dra hjem og treffe familien min,
det er det eneste jeg ser frem til.
ANJELINA LØP SITT BESTE LØP PÅ 1500 M, OG KOM PÅ 14. PLASS
Ett minutt til start.
Tredje og siste kvartfinale i herrenes K-1 1000.
Der er Saeid Fazloula.
På startstreken i OL i Tokyo, var tankene mine på familien min.
Regimets nyhetsbyråer hadde skrevet om meg igjen,
at jeg var en forræder og hadde solgt meg.
Foreldrene mine hørte det og ble opprørte.
Av den grunn, på startstreken, tenkte jeg bare på dem.
Jeg lukket øynene og åpnet dem igjen
og brukte all min kraft, alt jeg hadde i meg for det løpet.
Frankrike, Australia og Norge under OL-lagget. Saeid Fazloula.
Og bare to av disse utøverne går videre til semifinalene.
Vi slipper unna.
Fazloula med lua satt tilbake, der borte i bane 3.
En rimelig jevn start. De har alt hatt et løp i dag.
Jeg liker at man sier tusen meter, 750 meter håp og 250 meter sannhet.
Og det er australieren som har vært mest aggressiv tidlig.
Klarer han seg?
Det er også australieren som leder, går gjennom.
Etienne Hubert begynner nå bare å få baugen høyere opp av vannet.
Australia etterfulgt av Frankrike. De to går videre til semifinalen.
På toppen av banen Saeid Fazloula.
Det olympiske flyktninglaget på fjerdeplass,
og dette er første gang at vi har en flyktning
konkurrerer i en kanosprint, og ender på...
I kvartfinalen hadde jeg en veldig god start,
og bak tredjeplassen var avstanden tror jeg var 15 eller 20 meter.
Og på mållinjen var avstanden var kanskje fem meter,
bare halvannet sekund. Jeg hadde en veldig god avslutning.
Jeg er på fjerdeplass igjen, og jeg er glad for at jeg klarte det.
Takk skal du ha. Jeg klarte det, bror.
- Et sterkt løp, Saeid. - Mer var ikke mulig.
Jeg er stolt av deg. Du har gjort det bra.
Jeg ga virkelig alt helt til slutten.
Jeg klarte det, og kjørte to flotte løp.
Du vet, fra i morgen, våkner jeg som en olympier,
og det er jeg veldig glad for.
Jeg må gå.
Jeg var raskere enn Iran.
Veldig fornøyd.
Jeg er veldig glad for familien min i Iran, skjønner du?
De sa...
De sa i Iran: "Saeid er ikke god. Idrettsutøveren vår er veldig god."
Jeg sier ingenting til familien min, familien min blir bare hjemme,
og ser på avisen: "Saeid er ikke god, Saeid er dårlig."
Nå er jeg god.
KONKURRANSE OM BRONSEMEDALJE
Jeg var den første kvinnen i Iran som tok medalje i OL.
Og nå vil jeg gjerne gjøre det for flyktninglaget.
Jeg lover å gjøre mitt beste.
Alle smiler fordi dette er dagens historie.
Hun vant bronsemedalje for fem år siden i en alder av 18 år,
da hun kjempet under det iranske flagget.
For en historie det er for henne å kjempe om en medalje.
Hvem kommer til å ha bronsemedaljen etter denne tredje runden?
Ok, siste minutt.
Det olympiske flyktninglaget,
håpet hviler på skuldrene til utøveren i rødt.
Går med et slag på innsiden.
Det er det lille korte sparket som utgjør forskjellen for lag Tyrkia.
Ti sekunder igjen, bronsemedaljen
ser ut til å være på vei tilbake til Tyrkia for øyeblikket.
Kan fortsatt bli dratt tilbake med bare ett spark.
Og vinneren av bronsemedaljen, representerer Tyrkia.
La oss sende en tanke til Kimia Alizadeh Zonouzi, historien,
som overvinner den olympiske mesteren,
som gjør alt for å bli en flyktning i olympisk idrett,
for å bli historisk.
Hilsener og respekt til alle menneskene
som har anerkjent meg som sin landsmann.
Jeg er en kvinne. Barn av Iran. Taekwondo-utøver.
Jeg vokste opp med kampen og jeg vil fortsette å kjempe.
Han vil ha mer vekt, takk. 195 kilo nå.
Samme utøver. Klokken fortsetter når den nye vekten er lagt på.
- Klokken går. - Jeg følger med.
- Klokken går. - Ikke forhast deg.
Ikke forhast deg, Cyrille. Nei, det går bra. Ikke vær redd.
Du har tid, du har tid. Ta deg tid. Ikke forhast deg.
- Stor innsats, Cyrille, kom igjen. - Ta et øyeblikk. Pust.
Kom igjen, ikke stress.
- Du har tid - Du har tid.
Du har tid.
- Kom igjen, Cyrille. - Kom igjen.
Kom igjen, kompis.
Ja. Kom igjen, da. Du klarer dette.
Stort kjør. Kom igjen.
Kom igjen.
Ja.
CYRILLE TCHATCHET II FORSØK 3 195 KG
- Se på dette. - Rett fra gulvet.
- Når han tar den... - Ja, når han tar den...
Men han skremmer meg når han setter seg igjen, sa jeg: "Herregud!"
Når han legger hodet bakover og gjør de grimasene...
Det er da du vet det, når han trekker ansiktet.
Man kjenner ansiktet. Det var bedre.
Kompis.
- Se på ansiktet hans. - Han er så glad.
Ja, jeg er stolt av ham. Han har gjort det utrolig bra.
Og når vi snakker om djevelen.
Holdningen til den siste.
Seriøst, jeg så deg gå, og tenkte: "Ok, du klarer det."
Nei, jeg mener det.
Da jeg så deg gå, tenkte jeg: "Ja, baby!"
Bra gjort, Cyrille!
- Vi er så glade på dine vegne. - Takk.
Så fantastisk.
Men vi gleder oss til å få deg tilbake, ikke sant?
Du må komme tilbake nå.
CYRILLE KOM PÅ 10. PLASS I SIN KATEGORI MED PERSONLIG REKORD.
FLYKTNINGELAGET VANT IKKE NOEN MEDALJER I TOKYO.
DE KONKURRERTE MED STOLTHET FOR DE 100 MILLIONER FLYKTNINGER I VERDEN.
TAKK
HISTORIEN DERES FORTSETTER UNDER LEKENE I PARIS 2024.
ANJELINAS FORELDRE RØMTE TRYGT FRA SØR-SUDAN.
HUN BLE ENDELIG GJENFORENT MED DEM ETTER 19 ÅR.
LITT SENERE...
Denne reisen gjør det mulig for meg å akseptere mitt nye liv.
For å forstå at det er greit å se fremover,
selv når hjertet mitt fortsatt ser bakover.
Det har forsikret meg om at vi alle fortjener å leve, drømme
og kjempe på en ny måte.
Da jeg forlot Iran, sa jeg: "Jeg, Kimia Alizadeh,
er ingen historiker, ingen helt, og ingen fanebærer for Irans konvoi.
Jeg er en av de millioner av undertrykte kvinner i Iran."
Det var bare meg, og stemmen min var ikke sterk nok til å påvirke verden,
men nå er alle jentene på gata, og kjemper for sine rettigheter.
Nå er jeg en av de millioner av modige mennesker i Iran.
Jeg løper for å jage drømmen min og for å finne et trygt sted.
For å få muligheter.
Å inspirere andre.
Endelig møttes vi alle sammen i Tyrkia etter sju år,
og jeg var en olympier.
Faren min gråt.
Jeg hadde aldri sett min fars tårer før, eller sett ham så lykkelig.
Å vinne i mitt personlige liv er å ha fred og trygghet.
En liten familie, vet du, baby.
SAEID, ANJELINA OG KIMIA ER BLANT DE 52 IDRETTSUTØVERE SOM BLE TILDELT
NYE STIPENDER, MED HÅP OM Å BLI TATT UT
TIL FLYKTNINGLAGET TIL DE OLYMPISKE LEKENE I PARIS 2024.
ETTER 7 ÅR SOM FLYKTNING I STORBRITANNIA,
FIKK CYRILLE SITT BRITISKE STATSBORGERSKAP.
HAN JOBBER FORTSATT SOM PSYKIATRISK SYKEPLEIER.
Jeg har lært mye av reisen min. Jeg har lært å være utholdende.
Jeg har lært at fremtiden er svært usikker.
Det kan være vanskelig, men jeg har lært å bevare håpet
og jobbe for det beste.
I år fikk endelig det britiske passet.
154, første forsøk, til England.
Godt gjort, Cyrille.
WAEL HAR OGSÅ BLITT TILDELT ET STIPEND
MED HÅP OM Å BLI TATT UT TIL FLYKTNINGELAGET I PARIS 2024
Da jeg gikk glipp av OL i Tokyo, følte jeg meg så desperat og trist.
Jeg ville ikke akseptere det.
Wael begynte å trene her med hvitt belte.
Nå har han tredje dan svart belte.
Da vi begynte med taekwondo, var han den første som fikk svart belte.
- Han skal trene dere i dag, ok? - Ok.
Kom igjen, trener.
Er dere klare? Høyre ben bakover, alle sammen.
Mange flyktninger vil være stolte av meg,
og det vil motivere mange unge mennesker og barn
og vise at håpet er konstant og at drømmen må fortsette.
OL i Paris er drømmen min. Jeg prøver videre til den går i oppfyllelse.
UNCHR SPÅR AT DET INNEN 2024 VIL VÆRE 120 MILLIONER
PÅ FLUKT PGA. KRIG, SULT, KATASTROFER OG KLIMAPÅVIRKNINGER.
VENNLIGST BLI MED WWW.WEDARETODREAMMOVIE.COM