Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Vi är så stolta över dig. - Tack.
Vi står inför den största flyktingkrisen i vår tid.
Det här är inte bara en numerär kris, det här är en solidaritetskris.
Jag vet inte hur många fler som måste fly eller dö
innan det internationella samfundet vaknar.
Ingen riskerar sina barns liv, förutom i ren desperation.
Vi behöver ett annat svar med en ny berättelse om hopp.
LONDON, STORBRITANNIEN - 2021
Jag heter Waad.
Jag är en av miljontals modiga syrier som kämpade för frihet.
Många av oss dödades.
Miljontals fler tvingades lämna Syrien.
Allt på grund av Assad och hans allierade.
Jag blev flykting en dag som denna för fem år sedan.
ALEPPO, SYRIEN - 2016
Det här är våra sista minuter i Aleppo.
Det känns som en mardröm.
Det här är mitt fina hus.
Inga ord kan beskriva vad jag känner nu.
Vi vill inte bli tvingade att fly från vår stad.
Jag har den här växten.
Den kommer att växa ur Aleppo.
Det är fortfarande svårt att förstå att vi överlevde.
Att filma var mitt sätt att slå tillbaka.
Jag filmar för att skydda mina minnen,
för att bevara det hem jag saknar
och för att rädda de människor jag förlorat.
Nu måste jag hitta ett sätt att fortsätta...
och att berätta historier, mina egna och andras.
FLYKTINGLÄGRET AL AZRAQ, JORDANIEN
- Går du i skolan? Vilken årskurs? - Andra.
- Du då? - Fjärde.
Jag förstår. När tränar du?
Ibland staplar jag kuddar så här högt.
Jag gör en bakåtvolt från dem och landar på fötterna så här.
- Gör du en bakåtvolt? - Ja.
- Vad har hänt med din arm? - Den är bruten.
- Är den? - Han gjorde en volt vid korsningen.
- Bröt du den när du gjorde en volt? - Han gjorde så här.
När han reste sig hade han brutit armen.
- Gör det ont? - Nej.
Du skulle kunna träna hos Asif.
Du skulle få en taekwondo-dräkt. Du skulle gå igenom bältesgraderna.
Så småningom skulle du få svart bälte.
Du skulle få svart bälte i taekwondo.
Ett. Ett. Två. Två. Två.
Första dagen hade coach Asif en taekwondo-matta med sig.
Vi hälsade och presenterade oss. Jag hjälpte honom med mattan,
och då sa han: "Du kommer att bli världsmästare en dag
om du börjar träna taekwondo."
Och nu är jag på god väg att bli det han sa.
WAEL SYRIANSK FLYKTING
Hej, Ibrahim. Vart är du på väg?
I Al-Azraq-lägret är jag känd som "Wael taekwondo".
Min högsta dröm är att bli olympisk mästare och vinna guld.
En annan dröm är att min familj får ett bekvämt liv
och att jag ska få leva under bättre omständigheter.
LONDON - STORBRITANNIEN
CYRILLE FLYKTING FRÅN KAMERUN
Jag planerade aldrig att börja med tyngdlyftning.
Jag bodde i Kamerun och jag var ungefär 14 år.
På min kusins dop såg jag en bild på pappan som var tyngdlyftare.
Sen dess har jag tränat tyngdlyftning.
Första gången jag kom in på gymmet såg jag hur stora viktplattorna var.
På bild såg plattorna små ut, så jag fick panik när jag kom in.
Jag ville bara gå ut igen.
Jag jobbar som mentalvårdsskötare inom den offentliga sjukvården.
Jag valde att bli sjukskötare på grund av personliga erfarenheter.
Som flykting gick jag igenom mycket svåra tider.
Jag ville hjälpa andra att bli friska.
UNGDOMS-OS 2014
Ett vinnande leende, en vinnande idrottare.
Kimia Alizadeh Zonouzi ställer sig högst upp på prispallen
och får ta emot en mycket välförtjänt guldmedalj.
KIMIA IRANSK FLYKTING
Jag började träna taekwondo när jag var sju år.
Det fanns ett gym mycket nära vårt hus.
De lärde bara ut taekwondo så jag hade inget annat val.
Det första träningspasset gömde jag mig på toaletten
tills passet var slut så att jag kunde gå hem igen.
Jag är blyg och jag gillade inte att träna kampsport.
Jag vet inte exakt varför, men jag gillade inte taekwondo.
Jag tror att det var något i mitt blod.
Det här är mitt hemlands flagga. Grön, vit, röd.
Min far gjorde det till mig när jag kom till Tyskland
för ungefär två år sedan.
Det är mitt namn och taekwondo på koreanska.
OLYMPISKA SPELEN I RIO 2016
Jag var väldigt ung och jag vann brons.
Jag var den första damidrottaren i Iran som tog en olympisk medalj.
Underbara ögonblick här, Kimia Alizadeh Zonouzi.
Denna unga kvinna från Iran har tagit brons.
Jag minns varenda sekund från Rio.
Det kändes som om jag flög.
TRÄNINGSLÄGER FÖR FLYKTINGAR - KENYA
ANJELINA SYDSUDANESISK FLYKTING
Jag är en flykting. Jag är en 1 500-meterslöpare.
Jag arbetade med samhällsutveckling och socialarbete.
Det är något jag älskar.
Jag gillar att göra något som berör folket.
Jag är mamma till en son.
Han heter Jayden Luise Monutore. Han är en stilig treåring.
Jayden är väldigt klipsk.
Han är mycket pratsam.
Han är en mycket aktiv pojke, han vill prova på allt.
Jag lämnade mitt land och kom till Kenya.
Jag bodde med min moster i ett flyktingläger i Kakuma.
Jag ingick i den första flyktingtruppen i OS.
Det här är min väst. Jag behåller den som minne.
Som minne från OS 2016 i Rio.
Det var en bra början för mig.
När vi blev uttagna, visste jag inget om tävlingen eller om löpningen.
DEN OLYMPISKA FLYKTINGTRUPPEN
Alla ställde sig upp och applåderade.
All stress jag hade känt innan jag reste till OS var som bortblåst.
Det enda jag kunde känna var lycka och glädje.
Jag drömmer inte bara när jag sover,
utan också när jag går, cyklar och paddlar.
Ibland föreställer jag mig att herr Bach kommer med ett papper
där det står: "Saeid Fazloula, du är kvalificerad."
SAEID IRANSK FLYKTING
Jag kommer från en stad som heter Bandar-e Anzali.
Staden är mycket lik Venedig. Vi har den största lagunen i världen
och vi har även den största sjön, Kaspiska havet.
Pappa jobbar i hamnen. Som barn var jag alltid med pappa.
Det fanns en kanotklubb där.
Det var alltid mycket folk där och jag tyckte att det såg roligt ut.
KARLSRUHE - TYSKLAND
Jag hade lite svårigheter i början eftersom jag inte kunde simma.
Jag lärde mig att simma eftersom jag älskade paddling från första stund.
Klara, färdiga, gå!
Alexandre, 10,3.
Saeid, 9,9 med en 157:a. Det var helt klart en tidig start.
När jag var 18 kvalificerade jag mig till det iranska landslaget.
Jag gav allt jag hade, jag gav verkligen allt.
Här är de tävlande från islamiska republiken Iran.
På andra plats har vi iranierna i kajak nummer fyra.
Aleekskeyev och Dergunov tar första plats i 500-metersloppet.
Laget från Kazakstan tar guld.
Samtidigt gläder sig iranierna åt andraplatsen.
Jag vann silver, vilket är värt mycket.
Den här är mycket viktig för mig. Den är från de Asiatiska spelen 2014.
Jag kom till Tyskland när jag var 24 år.
Om jag hade börjat paddla här vid sex års ålder,
skulle jag vara olympisk mästare idag.
Det är 30, 32 grader här. Det är för varmt.
Det är som en bastu här. Luftfuktigheten är hög också.
Just det. Hon säger: "Drick mycket vatten."
Ja, jag måste dricka mer.
Jag har inte träffat pappa på sex år.
Mamma säger alltid att Gud ser allt.
Om en dörr stängs, öppnas en annan.
De ber också för mig hela tiden
och de hoppas att jag kommer att ta mig till OS.
Hur skulle det kännas att bli uttagen till flyktingtruppen i OS i Tokyo?
Det skulle vara en obeskrivlig känsla.
Det skulle vara mycket speciellt.
Känslan att få tävla i OS...
Jag har tränat hårt, offrat mycket för att få en chans till.
Ibland vill jag bara ge upp
eftersom jag är trött på att kämpa med allt.
Men nu är OS det stora ljuset i mitt liv.
Jag vill visa ljuset, visa solskenet i mitt liv
för iranierna, för flyktingar runt om i världen.
Det skulle vara en ära att få representera
alla missgynnade människor runt om i världen.
Vi behöver visa att flyktingar också kan vara idrottare
som kan tävla på högsta nivå.
Jag skulle representera flyktingar från hela världen.
Inte bara syrier, utan alla flyktingar.
Jag skulle kunna göra deras röst hörd
och kasta ljus på allt de har gått igenom.
Idag kommer vi att meddela alla de 56 stipendiaterna
om de har blivit uttagna till flyktingtruppen i OS.
- Hej, Kimia. - Hej.
- Hur mår du? - Bra, tack! Och du?
Bra.
- God dag. - Hej, Gonzalo.
- Hej. - Hej, Saeid.
- Hej, Anna. - Hur mår du?
- Nervös. - Är du nervös?
Ja, det är jag.
Uttagningskriterierna är desamma som för att få delta i programmet.
Flyktingstatusen ska vara bekräftad, man måste vara idrottare på elitnivå.
Många kommer in, ser jag.
- Ja, de är mina lagkamrater. - Hej, allihop.
Vi är mycket glada att kunna meddela att ditt namn finns med på listan.
Det är ett sant nöje att meddela att du finns med på den lista
som vi skickar till IOK:s styrelse i morgon.
Åh, herregud!
Namnen är: James, Paulo...
Rose och Anjelina.
I det här fallet, baserat på de idrottsliga kriterierna,
måste jag tyvärr meddela att du inte finns med på listan.
Det här är bara är början. Du är fortfarande väldigt ung.
Du kan ansöka till programmet igen. Om du fortsätter din idrottskarriär,
ser vi fram emot att ta emot din ansökan.
Ta den här, lämna det inte så här.
- Han är lite upprörd. - Det är normalt, jag förstår.
- Vi förstår. - Det var hans dröm.
Det kan det fortfarande vara.
Han är den yngste av stipendiaterna.
Det här är bara början.
Wael, jag bad om ursäkt å dina vägnar eftersom du tänkte gå.
Jag sa att du är väldigt ledsen.
De sa att du är ung och att det här bara är början.
Ge inte upp. Fortsätt att drömma. Vi hör av oss.
Tack.
Wael, kom hit.
Snälla, låt mig vara. Jag vill bara gå en stund.
Jag är glad, men jag är inte lycklig. Vi förväntade oss en större trupp.
Jag vill att ni tänker på dem som lämnats kvar.
Det är ett privilegium att tillkännage idrottarna
i IOK:s flyktingtrupp i OS i Tokyo 2020:
Cyrille Tchatchet II,
Dorian Keletela, Alaa Maso, Saeid Fazloula...
Yusra Mardini, Jamal Abdelmajid.
Hur känns det?
Jag kan inte ens beskriva det.
Alla kan representera sitt land om de är bra nog.
Inte alla får representera något större än så.
Sanda Aldass, Ahmad Alikaj, Muna Dahouk.
Det är officiellt, jag ska åka till Tokyo.
Ja, det är jättebra!
Rose Likonyen, James Nyang, Anjelina Nadal,
Paulo Amotun.
Ja, så jag är en tyngdlyftare.
Aram Mahmood, Wessam Salamana, Eldric Sella.
Vi måste fira ordentligt.
Masomah Ali Zada,
Badreddin Wais, Javad Mahjoub.
Wael Shueb, Hamoon Derafshipour, Tachlowini Gabriyesos.
Luna Solomon.
Kimia Alizadeh.
Abdullah Sediqi, Popole Misenga,
Nigara Shaheen, Aker Al Obaidi.
Grattis till er alla.
Ni är IOK:s flyktingtrupp i OS i Tokyo 2020.
Ni ska få träffa varandra för första gången i Doha
så att ni kan göra lite teambuilding.
ELVA DAGAR KVAR TILL INVIGNINGSCEREMONIN
När jag ser antalet kulturer,
personligheter, idrotter, ursprung, berättelser, så häpnas jag.
Ert deltagande handlar om mer än bara en tävling.
Ni är en del av ett team, en del av något större.
Så vi måste försöka lära känna varandra.
Det är mycket viktigt. Mycket, mycket viktigt.
Hela min familj är kvar i Kamerun. Jag har fem syskon.
En typisk afrikansk familj är inte särskilt intresserad av idrott.
Men jag hade tur att mamma var det.
Hon hittade någon som fick in mig på gymmet.
Så hon var ett stort stöd.
- Jag såg dig inte. - Inte?
Det ser bra ut. Lyftfasen ser bra ut.
Landningen är bra.
Gymmet är inte bara en miljö där man kan utöva idrotten,
utan det är också en social miljö.
Vi tränar inte bara tyngdlyftning,
utan vi diskuterar också mycket och ibland skämtar vi med varandra.
Det betyder mycket för mig.
Vilket år började du lyfta? Kommer du ihåg?
Det var 2010. Jag bodde på en bondgård i västra Kamerun.
Vi använde inga maskiner.
- Använde ni spadar och hackor? - Ja.
Händerna var härdade redan innan jag började med tyngdlyftning.
Jag får sällan blåsor.
Cyrille, har du videor från när du lyfte förr i tiden?
Det finns en på YouTube där jag lyfter 180 kilo i stöt.
När du var liten eller när du var så här stor?
Vägde du 85?
Jag vägde 81 kilo där.
Lyft, lyft.
Det där är imponerande.
Kan du berätta hur du kom till Storbritannien?
Jag kom till Storbritannien år 2014 för att tävla i Samväldesspelen.
Efter min tävling i Samväldesspelen så lämnade jag tävlingsbyn.
Jag visste inte vart jag skulle.
Jag ville bara komma bort från mitt team.
Av anledningar som jag inte vill berätta.
Något hände som gjorde att jag lämnade tävlingsbyn
och inte återvända till Kamerun.
Så jag reste till slut till Brighton.
- Känner du pressen nu? - Ja, men det är okej.
Jag har bott här i sju år. Jag gick på universitetet här.
När jag lämnade Kamerun var jag fortfarande tonåring.
När jag var 19 år gammal hade jag lättare för att ge upp.
Jag led av depression. Jag tvingades gå till läkaren
och han skrev ut antidepressiva mediciner.
Min läkare var öppen, avslappnad och ganska informell,
så vi brukade ha ganska goda konversationer.
När jag beviljades asyl 2016, kände jag att jag kunde...
Jag behövde göra något för att ge tillbaka till samhället.
Jag kommer från ett konfliktområde. Jag förlorade familjemedlemmar.
Men jag kämpade för att vara en god människa.
Jag ville kämpa för mitt samhälle
för att ge oss möjligheten att förändra våra liv.
För att ge oss möjligheten att förändra andras liv.
När jag blev äldre insåg jag att jag inte kan lita på någon.
Så beslutade att gå min egen väg.
Jag har varit separerad från mina föräldrar i 19 år.
Det var svårt att se hur mycket en förälder kan älska sitt barn.
Jag har aldrig upplevt det.
När Jayden var ett år gammal,
skickade jag honom till min moster i lägret i Kakuma.
Så gärna ville jag bli uttagen.
Jag visste att jag nu hade någon som var beroende av mig.
Därför offrade jag allt och skickade honom till Kakuma
så att jag kan fokusera på träningen och uttagningen.
Jag måste hitta ett sätt att ge honom en bra framtid.
Det är han som får mig att anstränga mig extra mycket.
När man vinner och även om man inte vinner,
så kommer alla dina släktingar i ditt land att se dig.
En person som har tvingats fly kan lära sig något av er.
Varför? För att ni är starka människor.
Hej allihop, jag heter Davoud. Jag bor i London och tränar Kimia.
Det kanske är lite pinsamt, men det var hennes födelsedag och...
Ha den äran, kära Kimia Ha den äran idag
Det är covid-vänligt.
Du kan ställa ner den om du vill och blåsa ut ljusen.
- Först vill jag önska mig något. - Ja, önska dig något.
Allt gott för vår trupp. Och OS-guld.
Irans enda kvinnliga OS-medaljör
har meddelat att hon har lämnat landet för gott.
En av Irans främsta olympiska idrottare lämnar landet.
Kimia Alizadeh tävlar i taekwondo och tog brons i OS i Rio 2016.
Hon kritiserar nu i starka ordalag sitt lands regering.
Det framgår inte av hennes inlägg var hon befinner sig nu.
Jag var tvungen att göra allt som regimen ville.
Jag måste gå på politiska möten och säga allt de ville.
Jag måste säga att kvinnor och män är jämställda i Iran.
Jag kunde inte göra det eftersom det var en lögn.
De ljuger och därför ville jag inte göra det längre.
Hej, Irans förtryckta folk. Hej då, Irans ädla folk.
Hur väl känner ni mig? Bara som ni har sett mig i tävlingar?
På tv? Eller i närvaro av regimens tjänstemän?
De säkrade mina medaljer med den obligatoriska hijaben
och kopplade dem till sitt eget ledarskap.
Jag var inte viktig för dem. Det är ingen av oss.
Vi är verktyg.
I era patriarkala och kvinnofientliga hjärnor
har ni alltid trott att Kimia är en kvinna utan röst.
Detta beslut är svårare än att vinna ett olympiskt guld.
Men var jag än är, kommer jag att förbli ett barn av Iran.
Er uppmuntran kommer att lyfta mig.
Jag vill bara att ni tror på mig trots den svåra väg jag har valt.
Covidtestet är avgörande.
Vi hoppas att alla testar negativt på grund av er flyktingstatus.
Det gör allt mer komplicerat
när det gäller att korsa gränser, tullar och så vidare.
Under 2015, ordnades kval till de Olympiska Spelen i Rio.
Vi var i Milano.
Jag besökte katedralen, jag gick in i den också.
Vi hade en säkerhetsvakt med oss
som skulle se till att vi inte drack alkohol, åt fläskkött,
pratade med andra länders idrottare eller umgicks med lokala flickor.
Väl tillbaka i Iran, började allt bli väldigt osäkert.
Jag fängslades i några dagar.
Han hade tydligen tagit några foton av mig
och senare hävdat att jag hade gått i kyrkan
och att jag hade bytt religion.
Att byta religion medför faktiskt dödsstraff.
De visste att jag inte bytt religion
eftersom jag vidhöll att jag fortfarande är muslim.
Men jag är en vuxen man och jag får göra vad jag vill.
Men trycket var så högt och så intensivt
att jag fruktade för mitt liv.
Så jag drog slutsatsen att jag inte hade något val längre.
Jag var tvungen att fly till fots.
Jag är kvar på samma plats!
Du har faktiskt flyttat dig bakåt.
Jösses! Jag kommer aldrig att lära mig att simma.
Vad ska ni göra resten av dagen?
Förmodligen 20 minuter till här och sedan...
- Vad är klockan nu? - Vi måste packa.
Jag sitter i klistret.
Och på flyget, ja.
Ser du fram emot att träna lite?
NIO DAGAR KVAR TILL INVIGNINGSCEREMONIN
- Hej. - Hej, hur mår du?
Jag tog inte ner min väska. Jag har lämnat dem där uppe.
Nej, planen har ändrats lite.
Du kan gå tillbaka till ditt rum. Vi hör av oss lite senare.
Vi kommer att förklara vad som händer härnäst.
- Så jag tar inte ner mina väskor, då? - Vi kontaktar dig i ditt rum.
Okej, det går bra.
De sa att något har ändrats med flyget och så.
Jag har just talat med någon.
De kommer snart att meddela oss vad som pågår.
Ni behöver inte ta ner era väskor nu.
Vi ska fortfarande åka, eller hur?
Vi vet inte vilka konsekvenserna är,
men vi vet att vi inte kommer till Japan ikväll.
En i teamet har testat positivt för covid.
Bara en, men det har enorma konsekvenser för hela OS
och idrottarna kommer att bli förkrossade.
Finns det någon möjlighet att de inte ens får åka senare?
Ja, möjligheten är mycket stor.
Herregud.
Vi är alla lite chockerade. Väntan var för lång för mig.
Vi väntade och väntade. Nu har vi en som testat positivt
och du vet inte om din dröm kommer att gå i uppfyllelse.
Om du kan hitta en skivstång och en plattform.
Vi kan träna där ute, jag har inget emot det.
På fem dagar kanske du lär dig att simma.
Det är en bättre pool, så jag kan lika gärna kan börja simma
om jag inte kan träna tyngdlyftning.
Vi har vatten, men ingen kajak.
Be dem skaffa fram en båt åt dig.
FEM DAGAR KVAR TILL INVIGNINGSCEREMONIN
Vad ska du göra nu?
Jag ska göra min första paddelträning nu.
- Efter hur många dagar? - Efter fem dagar.
Efter fem dagar utan paddling, ska jag äntligen få paddla igen.
Jag kan träna, men det gör ont.
Det gör ont här, eftersom jag inte har något fotstöd.
Det här borde vara fäst i båten på grund av det varma vädret.
Ja. Det är inte fäst.
Allt är annorlunda här.
Jag är ingen turist, Jag vill verkligen åka till OS.
Jag är inte på väg till Tokyo för att turista.
Saeid, det är bara ett ögonblick.
Det är alltid så här. Vi har aldrig haft det lätt.
Kom ihåg allt.
Vi har aldrig haft det lätt. Det kommer snart att vara över.
Ursäkta.
Det var svårt att acceptera att jag måste lämna Syrien.
Hur kände du inför din egen resa?
Ja, när jag tänker på det blir jag väldigt känslosam.
Det är svårt att förstå. Jag är arg över att det blev så här.
Jag sov två och en halv dagar i bergen.
Vi gick nattetid. Vi kunde inte gå dagtid.
Det var för farligt. Vi kunde bli skjutna av armén.
År 1999 var jag väldigt ung.
Det var då kriget bröt ut och jag visste inte vad som pågick.
Jag kunde bara höra vapnen, ljudet av bomber.
Jag visste inget. Mina föräldrar sa bara att vi måste fly.
Man kunde inte fråga sin förälder vad som pågår på grund av rädslan.
Vi bodde i Homs.
Vi åkte till landsbygden runt Homs och stannade där i en månad.
Vi flyttade ständigt runt.
Om vi hörde att ett område var säkert, åkte vi omedelbart dit.
Vi nådde den jordanska gränsen och stannade där i 15 dagar.
Det fanns kontrollstationer.
När jag kom till Brighton, var jag hemlös i ungefär två månader.
Jag bodde på strandpromenaden precis bredvid bron.
Det var väldigt svårt
och jag blev väldigt nedstämd och självmordsbenägen.
Jag minns att jag gick till en klippa.
När jag kom till klippan, såg jag en av Samaritans skyltar.
Om du känner dig nedstämd eller om du känner...
om du känner att du vill avsluta ditt liv
så ska du ringa det här numret. Så jag ringde dem.
Några minuter senare kom två polisbilar.
De fick mig på andra tankar.
Sedan nådde vi äntligen den turkiska gränsen.
Där såg jag...
något jag kommer att minnas i resten av mitt liv.
Det var en dal full av flytvästar.
Så många människor, tusentals människor.
Min moster lyckades ta några av barnen till flyktinglägret
där hon trodde att de skulle vara trygga.
Jag var ett av barnen.
Det var svårt att lämna mina föräldrar.
Jag visste att det här var min chans att ta mig till en trygg plats.
Men jag tänkte att de kanske följde efter mig.
FN:s fordon förde mat till Sydsudan
och vi använde dem för att ta oss till Kakuma.
Väl inne i lastbilen brast vi alla ut i gråt.
Vi trodde att vi skulle dö.
Lägret var inte vad jag hade föreställt mig.
När jag på avstånd såg all metall,
sa jag till mig själv: "Det var det, vi kommer att dö här."
Jag har varit i lägret sedan 2014, det blir ungefär åtta år nu.
Det var ett mycket kargt område.
Vi försökte plantera några växter och träd.
Här har jag bott sedan jag kom och jag bor fortfarande kvar.
De sa att jag är gripen för brott mot invandringslagen.
Sedan berättade jag om min bakgrund för advokaten
och då rådde han mig att ansöka om asyl.
Jag togs i förvar och hölls i ungefär en månad.
När jag väl frigavs
flyttades jag till Birmingham där jag började från noll.
Sedan tvingades vi sova på gatan i Mytilini i tre dagar.
Vi blev slagna av polisen flera gånger.
Och i Österrike togs vi i förvar i en natt.
Det var min resa från Iran till Tyskland.
När jag hör något om mina föräldrar, är det för det mesta något negativt.
Jag grät varje gång. Till sist frågade jag mig själv:
"Hur länge ska jag gråta?"
Jag ville veta om de är i säkerhet och om de är friska
och om de också tänker på mig.
Det är de viktigaste sakerna.
FYRA DAGAR KVAR TILL INVIGNINGSCEREMONIN
Min kusin ringde mig och han berättade att mina föräldrar
är på väg från Sydsudan till flyktinglägret i Kakuma.
Jag var inte glad eftersom jag vet att det är en farlig resa.
Jag kan inte känna mig lycklig innan jag ser dem öga mot öga.
Jag försöker fokusera på träningen så att jag kan tävla.
Jag försöker att inte tänka på dem, men det är svårt att låta bli.
Har du sett vad som precis publicerades i WhatsApp-gruppen?
"Kära alla, vi hoppas att ni har haft en bra dag och att ni mår bra."
"Nyheten om de negativa testerna var ett bra sätt att börja dagen."
"EOR-teamet utförde en undersökning och drog slutsatsen att inga
av EOR-delegationens medlemmar anses ha haft nära kontakt."
I morgon?
Är det sant?
Det här är goda nyheter, Gonzalo.
- Wow! - Är det inte det här du ville?
Toppen! Det här är mycket goda nyheter.
Ja!
EN DAG KVAR TILL INVIGNINGSCEREMONIN
- Hej. - Hej.
Har du något du vill berätta?
Jag kom precis tillbaka från olympiastadion.
Vi repeterade inför ceremonin i morgon.
Det är en ganska speciell roll.
Han är min tränare.
- Hej. - Hej.
Jag har bara internet på mitt rum.
När du ringde mig, sprang jag genast över till Sheila.
Jag tror att den är för liten.
Vänd dig om.
- Perfekt? - Nej, den är skrynklig.
- Är den bra? - Nej, den är skrynklig.
Den har några veck här.
Den är för bred i axlarna.
Jag ska gå och hämta en laddare.
INVIGNINGSCEREMONIN
Grekland.
- Vi är så stolta över dig. - Tack så mycket.
Flyktingtruppen.
Island.
Mina damer och herrar, idrottarna!
Mina damer och herrar, den olympiska flaggan.
De sex olympierna som bär flaggan representerar alla idrottare
som har tjänat som viktiga arbetare i samhället under coronapandemin.
Flyktingtruppen representeras av Cyrille Tchatchet.
Ahmad Badreddin Wais deltar i sitt första OS.
Han är en av de 29 idrottarna i flyktingtruppen.
Han är en 24-årig man som sökte asyl i Trinidad och Tobago år 2018.
Han gav aldrig upp sin dröm.
I fem av tio heat i 50 meter frisim.
Sanda Aldass i vitt från flyktingtruppen
efter att hon flytt till Nederländerna från Syrien.
Det är kul att vara tillbaka.
Jag har inte har tävlat internationellt på sju år.
Kom ihåg att de här killarna har tävlat och tränat,
så de har en liten fördel.
Vi har väntat på detta i många år
och det blev uppskjutet förra året, så vi är väldigt glada.
Mitt främsta mål är att slå mitt personliga rekord.
Men en topp-tio placering skulle vara fantastiskt.
Här har vi den första matchen, den som ni redan pratar om.
Kimia Alizadeh Zonouzi är 23 år gammal.
Hon tävlade för Iran i Rio där hon tog brons
i klassen under 57 kilo, den hon även tävlar i här.
Det var som katten. Hon ska tävla mot en iransk taekwondo-mästarinna,
Nahid Kiani Chandeh.
Det ska bli intressant att se hur dessa två närmar sig varandra.
Nahid är min bästa vän och hon var min lagkamrat.
Vi tävlade länge tillsammans i det iranska landslaget.
Mahroo var min tränare när jag började träna taekwondo.
Hon var min tränare när jag tog brons i Rio.
Hon coachar Nahid nu. Det är otroligt.
Jag lämnade mitt land och kom hit
efter många upp- och nedgångar i mitt liv
och nu måste jag tävla mot min vän.
KVALIFICERINGSOMGÅNG
Spark mot huvudet. Tre poäng till Kimia.
Och det där jämnar ut ställningen.
Kimia, var inte rädd.
Rensa dina tankar. Gå in för att kämpa.
Två poäng mer eller mindre gör ingen skillnad.
När jag tävlar glömmer jag det förflutna
eftersom jag inte vill bli känslosam under en tävling.
Men det här var en känslosam match eftersom jag tävlade emot mitt land.
Det här är en kvalificeringsomgång.
Det betyder ställningen är
sju poäng till Alizadeh Zonouzi mot Kiani Chandehs fyra poäng.
Kiani Chandeh ligger under med fyra poäng när 75 sekunder återstår.
Kiani Chandeh måste ta poäng.
Vinnaren i blått från flyktingtruppen,
Kimia Alizadeh Zonouzi.
Vad viskade du till Nahid när du vann?
Jag sa: "Spela inte deras spel. Låt dem inte utnyttja dig."
Du kramade Mahroo också, eller hur?
Jag kramade inte bara min före detta tränare,
jag kramade min tränare, mitt land och allt jag saknat.
- Grattis. - Tack.
Kom igen, Cyrille. Tro på dig själv.
Kom igen, kompis. Nu kör vi.
CYRILLE OLYMPIER
- Då kör vi! - Kom igen.
Herregud, nu blev jag nervös.
- Han ser ut att vara i toppform. - Kom igen, Cyrille.
- Kom igen, grabben! - Kom igen, Cyrille.
Han gör det igen.
Det är för mycket.
Första lyftet, han är inte kalibrerad.
Slappna av. Det är ett enormt ryck. Kontrollera fånget.
Det är okej, du har tid.
Efter att ha tävlat mot Nahid,
såg jag presidenten för Irans taekwondoförbund
och han sa: "Irans folk kommer aldrig att glömma att du klantade dig."
Jag kunde inte tro att han sa så till mig.
Han sa: "Du kämpade emot ditt land." Det var verkligen chockerande.
Jag skakade, jag gick på toaletten och kräktes i en timme.
Men det som har varit har varit,
nu måste jag koncentrera mig på nästa match.
Jade Jones strävar efter att bli den första tävlanden i taekwondo
som tar tre olympiska guld i rad.
SEXTONDELSFINAL
De tävlar om en plats i kvartsfinalen.
Jag hann inte återhämta mig efter den första matchen.
Och det är Alizadeh Zonouzi som tar den första poängen.
Allt hänger på den första tvåminutersrundan
för den dubbla olympiska mästarinnan
och för Alizadeh Zonouzi som vill uppgradera från bronset.
Och ställningen är tio lika.
Med bara 22 sekunder kvar är Zonouzi tillbaka i ledningen.
Jones är på gränsen till eliminering.
Jade Jones är på väg ut.
Det brittiska lägret kan inte tro det.
Det finns inget Jones kan göra.
Vilken skräll.
Alizadeh Zonouzi från flyktingtruppen
har slagit ut Jade Jones, den tvåfaldiga olympiska mästarinnan.
Där satt den.
Du är en officiell olympier nu. Bra jobbat. Jag är stolt över dig.
Klarar du en till? Är du på hugget?
FÖRSÖK TVÅ: 190 KG
- Hur mår du, Saeid? - Bra.
Lite nervös, men det är bara normalt.
Jag behöver lite adrenalin.
Positivt adrenalin.
Har du saknat din båt?
Ja, jag har äntligen min båt igen.
Folket i Iran är under stor press. Min familj har inget mer att förlora.
Efter att jag hade åkt förhördes de av Skyddspolisen.
Mina föräldrars liv är naturligtvis viktiga för mig,
men om jag kan göra mitt folks röster hörda
på en internationell plattform så kommer jag att göra det.
Det femte och sista heatet i herrarnas K1 på 1 000 meter.
På bana tre har vi Saeid Fazloula från flyktingtruppen.
Och här är Fazloula i heat fem.
Lopp 12 i morgonens schema,
dag ett av herrarnas enmansklass i kajak.
Här går starten i det sista heatet. Mycket bra start på bana fem.
Vilken start från Schopf.
Vi har också den kinesiska paddlaren, Zhang Dong, som gör ett ryck.
De måste jobba lite hårdare än de vill för det här blir jämnt.
De två första går vidare. Det blir Tyskland
och Varga från Ungern i den bortersta banan.
Det blir de två som går vidare till semifinalen i morgon bitti.
Fazloula och Mrabet från Tunisien får tävla igen i det andra loppet.
- Hur mår du? - Ja.
Det var ett fantastiskt lopp. Var inte så hård mot dig själv.
Det här var mitt tuffaste lopp någonsin.
Ingen av de andra har gått igenom det du har gått igenom,
så det spelar ingen roll.
Upp med hakan, Saeid. Överanalysera det inte.
Det är svårt, men jag är glad.
Jag tog mig till kvartsfinalen och det är en ny nivå för mig.
KVARTSFINAL
Kina i blått.
Jag känner den kinesiska flickan.
Jag och min tränare såg henne tävla och vi har en plan för henne.
Flyktingtruppen representeras av idrottaren i rött.
Om hon skulle vinna en medalj,
skulle hon bli den första flyktingen som vinner en OS-medalj.
Bra attack från Zhou Lijun, hon leder nu för första gången.
Vem går vidare till semifinalen?
Kommer idrottaren i rött att skriva historia?
En spark mot huvudet från Kimia från flyktingtruppen.
Tio sekunder kvar. En bra spark från den kinesiska idrottaren.
Bra försvar från Kimia Alizadeh Zonouzi.
Det är väldigt jämt. Det hänger på håret.
Nej! Det är nio-åtta!
Kimia Alizadeh Kimia Zonouzi från flyktingtruppen. Kan ni tro det?
Olympiska drömmar går i uppfyllelse och hon går vidare till semifinal.
Otroligt. Zhou Lijun kan knappt tro det.
Och vinnaren från flyktingtruppen,
Kimia Alizadeh Zonouzi!
Det var en riktigt jämn match och den svåraste jag har gått.
Men nu är jag i semifinal.
Fantastiskt avslut.
- Hur känns det? - Jag är väldigt nöjd.
Lycka till i nästa match!
Cyrille Tchatchet II från flyktingtruppen
gör sitt tredje försök på 160 kilo.
Ge allt du har. Kontroll.
Du fixar det här, Cyrille. Kontroll, kom igen.
Var stark, Cyrille. Kom igen.
- Han har tio minuter på sig. - Titta på positionen.
- För långt från honom. - Seriöst.
Du är på poängtavlan. Pressen är på honom nu.
Ta det bara lugnt.
Bra.
- Ta lite tid. - Fokusera på nästa steg.
ANJELINA OLYMPIER
Jag fick nyheten att min familj är i säkerhet i lägret.
Det var väldigt känslosamt. Jag önskar att jag fick träffa dem.
Jag skulle vilja se hur de ser ut.
Jag vill åka tillbaka till lägret för att träffa mina föräldrar.
Många människor i flyktinglägret
vet om att jag kommer att tävla.
Jag tror att mina vänner, min familj, vill se mig tävla.
Det inspirerar så många människor.
Där gick starten för damernas 100 meter fjäril.
På bana nummer tre, Yusra Mardini. Hon är flyktingtruppens flaggbärare.
Tre går vidare. De snabbaste i ettan och tvåan.
Håll koll på löparen från flyktingtruppen som vi ser i bild.
Han kommer ursprungligen från DRK,
men flyttade till Portugal för fem år sedan.
Det är stekande hett.
Keletela fick en bra start.
Ni ser honom i bild här.
Flyktingtruppen tar hem vinsten. Maganga var tvåa, Mwimba var trea.
Tiden blev 10.33. Vilken historia och vilken fantastisk resa.
Vi har sett att många av idrottarna från flyktingtruppen
inte har nått hela vägen i sina olympiska debuter.
Han är en kraftfull man. Han bor numera i Portugal.
Han kommer att göra ytterligare ett olympiskt framträdande.
Det är dags för semifinal.
En plats i OS-finalen står på spel. Spänningen är olidlig.
Efter varje match blir jag mer självsäker
och jag känner kraften i hela kroppen.
Jag kommer att vinna.
Jag är här för mitt största mål, vilket är guldmedaljen.
Ett försök från Minina och hon får ett bra svar.
En spark mot huvudet visar att Manina menar allvar.
Jag är så trött. Jag har ont i min hand och min fotled.
Om jag slår Ryssland nu är jag garanterad en silvermedalj.
Då skulle jag vara ett steg närmare guldet, mitt största mål.
Bra anfall igen från Tatiana Minina.
Kimia, 23-åringen i rött från flyktingtruppen.
Kan hon möjligen hitta ett sätt att ta sig till OS-finalen?
Utmärkt jobb av Tatiana Minina.
Hon har gett allt, 20 sekunder kvar.
Tatiana Minina hoppar av glädje när hon tar steget till finalen.
Kimia Alizadeh Zonouzi kommer att få en chans till.
Och det blir idag, när hon får en möjlighet i återkvalet.
Jag gjorde allt jag kunde.
Det som hände var bortom min kontroll.
Jag kanske måste ta det som en läropeng.
Jag har inte tid att tycka synd om mig själv.
Jag gick miste om guldet,
men jag har fortfarande en chans att ta brons.
Det är dags för det andra heatet i damernas 15 000 meter.
Lohalith från flyktingtruppen.
Sedan har vi den amerikanska mästarinnan.
Trots att jag saknar mitt hem, måste jag nå mitt mål.
Mest saknar jag min son.
Jag saknar honom och jag vet att han mår bra,
men från och med nu måste jag vara med honom.
Lohalith från flyktingtruppen.
Min dröm är att ha ett hem för mig och Jayden.
Ett hem där mina föräldrar också bor.
- Hej. - Hur var det?
Det var bra. Bara bra.
Vad är nästa steg för dig, Anjelina?
Jag ska åka hem och träffa min familj.
Det är det enda jag ser fram emot.
ANJELINA GJORDE NYTT PERSONBÄSTA PÅ 1 500 METER
OCH SLUTADE PÅ 14:E PLATS.
En minut till start.
Tredje och sista kvartsfinalen i herrarnas K1, 1000 meter.
Här har vi Saeid Fazloula.
På startlinjen vid OS i Tokyo kunde jag bara tänka på min familj.
Regimens nyhetsbyråer hade skrivit om mig igen.
De skrev att jag var en förrädare.
Det gjorde mina föräldrar väldigt upprörda.
Så vid startlinjen kunde jag bara tänka på dem.
Jag blundade ett ögonblick
för att fokusera all min kraft på det loppet.
Frankrike, Australien, Norge.
Och under den olympiska flaggan, Saeid Fazloula.
Bara två deltagare går vidare till semifinalerna.
Starten har gått.
Fazloula med kepsen bakvänd på bana tre.
Det var en jämn start. Alla har redan tävlat en gång idag.
Det sägs att 1 000-metersloppet
består av 750 meter hopp och 250 meter sanning.
Australiensaren har varit aggressivast hittills.
- Kan han fortsätta i samma takt? - Australiensaren är i ledningen.
Etienne Hubert börjar nu få upp fören ur vattnet.
Australien följt av Frankrike går vidare till semifinalen.
På bana tre har vi Saeid Fazloula.
Flyktingtruppen tar fjärde platsen.
Det är första gången som vi har en flykting
som tävlar i en kanotsprint...
I kvartsfinalen gjorde jag en väldigt bra start.
Avståndet till tredjeplatsen var 15 eller 20 meter.
Och vid mållinjen var avståndet runt fem meter,
en och en halv sekund. Jag avslutade väldigt starkt.
Jag blev fyra igen, och jag är glad att jag gjorde det.
Tack så mycket. Jag klarade det.
- Du gjorde ett starkt lopp, Saeid. - Jag gav allt jag hade.
Jag är stolt över dig.
Jag gav verkligen allt ända till slutet.
Jag gjorde två fantastiska lopp.
När jag vaknar imorgon är jag en olympier.
Ja, jag är väldigt glad över det.
Jag måste gå.
Jag var snabbare än Iran.
Mycket nöjd.
Mycket glad över min familj i Iran.
De sa...
I Iran sägs det att Saeid är dålig. Och att deras idrottare är bra.
Jag säger ingenting till min familj. Min familj stannar bara hemma
och läser i tidningen: "Saeid är inte bra, Saeid är dålig."
Nu är jag bra.
BRONSMATCHEN
Jag var den första kvinnan någonsin i Iran som vann en medalj i OS.
Och nu skulle jag vilja göra det för flyktingtruppen.
Jag lovar att göra mitt bästa.
Alla ler eftersom det här är dagens huvudnyhet.
Hon vann brons för fem år sedan vid 18 års ålder,
då hon tävlade under den iranska flaggan.
Vilken upplevelse det är för henne att tävla om en medalj igen.
Vem kommer att ta bronset efter denna tredje omgång?
Spännande. Sista minuten.
Flyktingtruppen hoppas på idrottaren i rött.
Hon utdelar ett slag.
Det är den korta sparken som gör skillnaden för Turkiet.
Tio sekunder kvar. Bronset ser ut att gå till Turkiet igen.
Det kan fortfarande förändras. Allt som behövs är en spark.
Och bronset går till Turkiets representant...
Vi skänker förstås en tanke till Kimia Alizadeh Zonouzi,
hennes historia, vinsten över den olympiska mästaren.
Hon har kämpat hårt för att få tävla för flyktingtruppen.
Hälsningar och respekt till alla människor
som har erkänt mig som sin landsman.
Jag är en kvinna. Ett barn av Iran. Taekwondo-idrottare.
Jag växte upp med kampen och jag ska fortsätta att kämpa.
Han vill ha mer vikt. Nu 195 kilo.
Idrottaren är densamma.
Klockan fortsätter när vikten har lagts på.
- Klockan går. - Jag håller koll på tiden.
- Klockan går. - Stressa inte.
Stressa inte, Cyrille. Cyrille, oroa dig inte.
Du har tid kvar. Ta dig tid. Stressa inte.
- Kämpa, Cyrille. Kom igen. - Andas.
Kom igen, stressa inte.
- Du har tid - Du har tid.
Du har tid på dig.
- Kom igen, Cyrille. - Kom igen.
Kom igen, kompis.
Ja! Kom igen nu! Du klarar det här.
Stöt, Cyrille. Kom igen nu.
Kom igen nu.
Ja!
FÖRSÖK TRE: 195 KG
- Titta. - Rakt upp från golvet.
- När han väl fångar den då... - Ja, när han fångar den...
Han skrämde mig när han satte sig. Jag tänkte: Herregud!
När han lutar huvudet bakåt och grimaserar...
Det är då man vet, när han grimaserar.
Och det där gick bättre.
- Titta på hans min. - Han är så lycklig!
Jag är stolt över honom. Han har klarat sig otroligt bra.
På tal om trollen...
Attityden vid den sista...
När jag såg dig, tänkte jag: Okej, du klarar det.
Nej, allvarligt.
När jag såg dig gå, tänkte jag: Ja, baby!
Bra gjort, Cyrille!
- Vi är glada för din skull. - Tack.
Så fantastiskt.
Men vi saknar dig. Du måste komma tillbaka nu.
CYRILLE KOM TIA I SIN KLASS ETT PERSONBÄSTA
FLYKTINGTRUPPEN VANN INGA MEDALJER I TOKYO.
DE TÄVLADE FÖR 100 MILJONER FLYKTINGAR RUNT OM I VÄRLDEN.
DERAS BERÄTTELSE FORTSÄTTER I OS I PARIS 2024.
ANJELINAS FÖRÄLDRAR FLYDDE FRÅN SYDSUDAN.
HON ÅTERFÖRENADES ÄNTLIGEN MED DEM EFTER 19 ÅR.
EN TID SENARE...
Den här resan hjälper mig att acceptera mitt nya liv.
Att förstå att det är okej att blicka framåt,
även när mitt hjärta fortfarande blickar bakåt.
Det har försäkrat mig att vi alla förtjänar att leva, drömma
och kämpa på ett nytt sätt.
När jag lämnade Iran sa jag: "Jag, Kimia Alizadeh,
är ingen historiker, ingen hjälte, och ingen fanbärare för Irans konvoj.
Jag är en av miljontals förtryckta kvinnor i Iran."
Jag var ensam och min röst var för svag för världen,
men nu är alla flickor ute och kämpar för sina rättigheter.
Nu är jag en av miljontals modiga människor i Iran.
RESPEKTERA ALLA FRUKTA INGEN
Jag springer för att jaga min dröm och för att hitta en trygg plats.
För att få möjligheter.
För att inspirera andra.
Vi träffades äntligen i Turkiet efter sju år,
och nu var jag en olympier.
Min far grät. Jag hade aldrig sett honom gråta.
Jag hade aldrig sett honom så lycklig heller.
Att vinna i mitt privatliv innebär fred och trygghet.
Vi är en liten familj. Bebis.
SAEID, ANJELINA OCH KIMIA ÄR BLAND 52 IDROTTARE
SOM HAR TILLDELATS NYA STIPENDIER.
DE HOPPAS ATT BLI UTTAGNA TILL FLYKTINGTRUPPEN
OCH TÄVLA I OS I PARIS 2024.
EFTER SJU ÅR SOM FLYKTING FICK CYRILLE SITT MEDBORGARSKAP.
HAN ARBETAR FORTFARANDE SOM MENTALVÅRDSSKÖTARE.
Min resa har lärt mig mycket. Jag har lärt mig att aldrig ge upp.
Jag har lärt mig att framtiden är mycket osäker.
Det kan vara svårt, men jag har lärt mig att inte tappa hoppet
och arbeta för det bästa.
Han fick äntligen ett brittiskt pass i år.
Första försöket på 154 för England.
Bra gjort, Cyrille.
WAEL HAR OCKSÅ TILLDELATS ETT STIPENDIUM.
HAN HOPPAS ATT FÅ TÄVLA I OS I PARIS 2024
Jag kände mig desperat och ledsen när jag missade OS i Tokyo.
Men jag ger inte upp.
När Wael började träna här hade han vitt bälte.
Nu har han svart bälte i tredje dan.
Han var den första som fick svart bälte i taekwondo.
- Han kommer att träna er idag. Okej? - Okej!
Varsågod, coach.
Är ni redo? Höger ben bakåt, allihop.
Flyktingar kommer att bli stolta över mig.
Det kommer att motivera många unga människor och barn.
Jag vill visa att hoppet är konstant, att vi inte får ge upp våra drömmar.
OS i Paris är min dröm och jag ger aldrig upp den drömmen.
ÅR 2024 KOMMER 120 MILJONER MÄNNISKOR ATT VARA PÅ FLYKT
PÅ GRUND AV KRIG, SVÄLT OCH KATASTROFER.
GÅ MED: WWW.WEDARETODREAMMOVIE.COM
Undertexter: Peter Jofs plint.com