Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hur är läget?
Cabrini-Green i Chicago byggdes ursprungligen
som hyresbostäder för arbetare under andra världskriget.
I början av 60-talet
var majoriteten av hyresgästerna svarta.
Som mest bodde 15 000 personer i Cabrini-Green,
och det var ett av de största
kommunala bostadsområdena i USA.
HÖSTEN 1992 CABRINI-GREEN, CHICAGO
Knuffar du den ens, Eric?
Vad tror du jag gör?
- Har du tag i den? - Ja.
Jäklar.
Kom igen, Slug!
Kom och hjälp till, Slug.
Varför sa ni inget?
Tionde våningen. Det hade tagit en evighet.
- Och hissen är trasig. - Det är den alltid.
Stämmer, det hade gjort det.
Madrassen är tung.
Ska du hjälpa till eller inte?
Det är okej.
- Vet mamma att du hoppar? - Bara om du skvallrar.
- Tänk om jag gör det? - Stick, Dee.
- Låt mig hoppa. - Varför?
Så du gör dig illa och springer till mamma?
Var inte så elak!
Du håller redan på att böla.
Inte alls!
Var inte så där mot din syster.
Alla kan inte hoppa.
Inte som jag.
I Cabrini-Green har lekplatsen bara en regel.
Det spelar ingen roll hur gammal du är...
hur mycket pengar du har...
hur kort eller lång...
eller liten.
Det enda som gäller
är att du kan hoppa.
Jag flög på riktigt.
Det var så nära Gud jag kom.
Berätta hur du gör det.
Det är en hemlighet.
Berättar jag, är jag inte bäst längre.
Som du vill då.
- Får du middag? - Ja.
Okej, vi ses.
Där är du, men hur ser du ut egentligen?
Pappa kommer bli rosenrasande.
- Och? - Du är i trubbel.
- Jag hör dig, Malik! - Jag hör dig med, Amber.
- Du måste ta ett bad, Eric! - Du är inte min mamma.
Tur för dig. Annars hade du fått stryk.
Så nu ska du...
- Vad ritar du? - Angår dig inte.
Okej.
Hur mycket tar du, mormor?
Två dollar.
Det blir du inte rik på.
Är det vad du tror jag försöker bli?
Varför är det inga kakor i burkarna?
Jag sa två dollar.
Malik!
Vad sa jag om att hoppa?
Vem skvallrade?
Skvallerbytta.
Hon sa inget. Jag bara vet, för jag är din mamma.
Du skulle ha sett mig.
Jag slog världsrekordet! Jag flög!
Och nu skryter du?
Du sa att jag får hoppa om jag inte blir påkommen.
Tror du att du är rolig?
Vad sa mikron till den andra mikron?
Berätta.
"Är det bara jag eller är det varmt här?"
Mamma.
- Den var bra, Malik! - Uppmuntra honom inte.
Äsch!
Vad håller du på med, lilla gubben?
Du stökar.
Du gör vad du vill,
oavsett vad någon säger till dig.
Precis som min pappa.
Mamma?
Hur svalkar björnar av sig?
Du tänker ändå berätta, så varsågod.
Med en bamsefläkt.
Du behöver bli bättre på tajmingen.
Diana, raring. Du kommer trilla om du inte är försiktig.
Varför skriker du, flicka lilla?
- Det är en spindel, mamma! - Låt den vara.
Tänk om den kryper på mig när jag sover.
- Det gör den inte. - Den lägger ägg på dig.
När du vaknar har du små spindlar
- som kryper ut ur öronen. - Herregud! Mamma!
Sluta plåga din syster.
Hon beter sig som att hon aldrig sett en. Väx upp!
Det är du som behöver växa upp, gubbe lille.
Herregud.
Malik! Sluta leka med den!
- Få ut den ur huset! - Okej då.
Ni vet vad som gäller. Håll hans hand.
Håll din systers hand. Kom igen.
Böj på huvudet. Tack så mycket.
Vår Fader, tack för den här dagen.
Vi ber dig att välsigna maten,
låt den nära våra kroppar.
Tack för allt du har gett oss
och fortsätter att ge oss var dag.
Och välsigne min far,
som skulle ha varit 70 år gammal idag.
Välsigne honom.
- Amen. - Amen, amen.
Är det inte lustigt
att vi firar morfars födelsedag
trots att han inte lever?
Det är dagen han föddes.
Vi måste fira honom.
Men han blir inte äldre.
Det var fem år sedan, Dolores. Du gör dem förvirrade.
Jag förvirrar dem inte.
Hur ska de annars veta vem deras farfar är?
Okej, vem vill ha efterrätt?
- Jag vill! - Jaså? Okej.
Ät upp allt på tallriken
så får ni det efter middagen.
Där ser du, mamma. Vi firar. Häng med.
Vad sägs om efterrätt för de levande?
Vi har ätit samma sak fyra dagar i rad.
Jag kommer bli en grönsak.
Vill du laga maten?
Jag är för liten för spisen.
Nej då.
Man är aldrig för liten. Jag lagade mat i hennes ålder.
Med lite vilja kan du.
Jag vill ha McDonalds,
men ont om det på tallriken.
Okej.
Blunda allihopa.
Kom igen.
Föreställ er
att ni hör stekpannan fräsa.
Ni känner lukten av tjock bacon,
den bästa slaktaren har.
Och potatis och lite stekt kyckling
som lagats i baconfettet.
Och bredvid
står ett stort glas apelsinjuice.
Den är kall med fruktköttet som flyter högst upp,
precis som ni vill ha det.
När ni känner hur det vattnas i munnen tittar ni ner.
Öppna ögonen.
Jag handlar imorgon.
Glöm inte min juice.
Alla gillar den förutom du.
Kan jag hjälpa till?
Har du tvättat händerna?
Vad sägs om det här?
Du kan hjälpa mig räkna.
10, 20, 30, 40, 50, 60, 65.
Okej.
Vet du vad det är till för?
Sextiofem är för elen.
Trettio är för bensin.
Tjugo är för vattnet.
Och 250 är hyran.
Hur mycket blir det sammanlagt?
Nej, räkna inte på fingrarna.
Kom igen. Koncentrera dig.
Trehundrafemtiofem?
Det är söndag, varför ska han sättas på prov?
Låt honom ha roligt.
Jag gick och hoppade idag.
Jag hoppade högre än alla. Till och med Malik.
Jaså?
Hur gör man sådana här?
När jag och Gordon flyttade in
ville vi ha en färgklick i huset.
Victoria gav oss tyget.
Och jag sydde dem på maskinen
som jag tog med från Mississippi.
Var i Mississippi?
Tupelo.
Er morfar, hans föräldrar, mina föräldrar
och alla våra kusiner är födda och uppvuxna där.
Men du har ingen dialekt, mormor.
Den är så gott som borta.
Den försvinner med tiden.
Saknar du det?
Jag drömmer om det då och då.
Ibland kan jag...
Jag kan höra hur min mamma ropar in mig till middag.
Jag saknar min mamma.
Jag saknar människorna.
Men jag saknar inte platsen.
Varje gång du pratar om det
är det som poesi.
Det finns poesi i allt.
Det finns i naturen. Det finns i orden.
Det finns i fåglar.
Sluta peta på den.
När ska du kasta ut den?
Vad tycker du, Malik?
Är tröjan för ful för att mamma ska ha den?
- Nej. - Hon behåller den
tills det bara är trasor kvar.
Vad gör du?
Håller dig.
Som du brukade hålla mig.
Jag älskar dig, mamma.
Vad kallar man någon som inte hoppar?
- Vad? - Eric.
Vad kallar man en snigel på en båt?
- Vad? - En sniglare.
Vad kallar man tre träd?
- Vad? - En träo.
Hur får man en näsduk att gråta?
- Hur? - Man ger den en snytning.
Vad skulle Jordan göra utan Pippen?
Vet inte. Vara bäst ändå.
Är du korkad?
Isiah Thomas är coolast på West Side.
Han krossar alla som trotsar honom.
Utan Scottie skulle MJ bara vara killen
som inte kom förbi Isiah.
Så MJ behöver Scottie.
Faktum är att de behöver varandra.
Ni har båda fel.
De skulle inte vara något utan Horace Grant.
- Käften. - Ni väntade inte på mig.
Vi hade blivit sena.
Hur ofta måste vi säga det?
- Visst. Och jag är aldrig sen. -"Och jag är aldrig sen."
Håll käft!
Ni lämnade mig i sticket igen!
Försöker du imponera på fröken Willis?
Jag? Det är du som alltid säger:
"Jag behöver läxhjälp, fröken."
Går till henne efter lektionen.
Fan alltså, var cool.
Fröken har pengar. Det syns på hennes fina bil.
Eric, hon har en Toyota Corolla.
- Precis. - Rik eller inte så är hon på marknaden.
Jag väntar på min chans.
Du kommer aldrig få en chans.
Hon skulle inte vara med någon härifrån ändå.
Den enda gången hon pratar med dig
är när du glömt att göra läxan
och hon ringer din mamma.
- Justin. - Här.
- Tyrone. - Här!
Jag vet att det inte är Tyrones röst, Samuel.
Skärp dig.
Samuel.
Min mamma döpte mig efter profeten.
Du är döpt efter profiten, men är ändå pank.
Där fick han dig allt.
- Georgia? - Här.
- Beth? - Här.
Jäklar, är mitt huvud så stort?
Är det större än vanligt?
Res er upp för trohetseden.
Jag svär trohet till Amerikas Förenta Staters flagga.
Och till republiken som den står för,
en odelbar nation under Gud,
med frihet och rättvisa åt alla.
...åt alla.
Var tysta, allihopa.
Jag vinner.
- Tre av fem. - Okej.
Titta där.
Det är taket. Och?
- Ser du sprickorna? - Ja.
Om man tittar nära blir de till stjärnor.
Pröva.
Man måste anstränga sig.
Jag gör det.
Ser du nu?
Ja.
Hallå!
Hej!
Jag heter Malik.
Och jag heter Eric. Lägg det på minnet!
- Jag heter Malik. - Och jag heter Eric!
Hallå!
Underskatta oss inte!
Och glöm inte bort oss! Jag finns!
Jag finns!
Hallå!
- Hej, raring. - Hej, mamma.
Hej, mamma.
Hej, raring.
- Har de ätit än? - Klart de har.
- Jag åt två gånger. - Jaså?
Duktig flicka.
Du ser riktigt mallig ut.
Varför ser du så trött ut, mamma?
För att mamma har varit ute och jobbat för oss.
Därför.
Prata med mig.
Vet du vad det är?
Jag vet hur mycket alla tjänar.
Jag ser deras lönebesked.
Jag vet hur mycket alla har.
Det var enklare när jag inte gjorde det.
De tvingar dig att slita som en hund.
Och för vad?
Ska du få löneförhöjning?
Vad sa du så för?
Du vet att jag inte kan fråga än.
Varför inte? Vi behöver det. Du måste fråga.
Och riskera att få sparken?
Det står folk och köar
utanför dörren som vill ha mitt jobb.
Och de har alla universitetsexamen.
Är det verkligen så
eller säger de bara det för att sätta dig på plats?
Jag försöker bara hålla tag
i det lilla vi har.
Vi har knappt råd med att ta hand om alla.
Det låter som om
du menar att jag inte förstår vad du går igenom.
Förlåt. Jag menade det inte, mamma.
13 OKTOBER 1992 09:00 - 09:45
Vill du pröva den? Kom igen, pröva den.
Det är fritt fram.
Nej, det är okej.
- Han kan inte ens räkna. - Du är bara avundsjuk.
Jag skulle inte köpa en klocka och visa den i skolan.
Jag vill inte bli rånad.
Du har ändå inte råd med en klocka.
- Det är inte ens hans pengar. - Hurså?
- Pengar är pengar. - Springpojke är inget riktigt jobb.
Han står på gatuhörnet och håller koll åt sin bror.
Han kommer bli mördad en vacker dag.
Okej, vi behöver inte göra en stor sak av det.
Titta, polisen är här.
Vad gör polisen här? Vad händer?
- Någon blev skjuten. - Dog han?
- Jag vet inte. - Någon blev dödad.
Ta det lugnt.
Vad är det som händer, mamma?
De sa att vi måste vänta här tills vi har legitimation.
Det var något om säkerhet.
Vems säkerhet? Vår säkerhet?
Vi har bott här sedan...
Tror du de bryr sig?
De behandlar oss som ohyra i vårt eget hem.
Ursäkta mig.
Vi måste väl inte ha legitimation för att bo här?
Alla måste ha legitimation för att komma in.
Men barnen då?
- Bor de här? - Ja.
De måste ha legitimation som alla andra.
Ingen kommer in eller ut. Nya regler.
Vad menar du med regler? De är barn.
Varför måste ni hålla koll på dem?
Kontakta bostadsnämnden om du har frågor.
- Vi gör bara vårt jobb. - Då så.
Vi behandlas som brottslingar.
Det är så de gör. Ett hugg i taget.
Vem var det?
Ett barn hörde jag.
- Hur gammal var han? - Jag vet inte.
Kom igen, ungar. Vandra inte iväg.
Det är strax vår tur.
- Det var en liten pojke. - Var hände det?
Strax utanför skolan med hans mamma.
Grannskapet är inte vad det brukade vara.
Mitt på ljusan dag.
- Dolores. - Ofattbart.
Det är för mycket.
Eric kan lägga upp själv, raring.
Titta bara på honom.
Han äter för lite. Han är så smal.
Mamma?
Varför behöver vi legitimation?
Så att folk som inte bor här inte kommer in.
Hela grannskapet är nedstängt
på grund av alla skjutningarna.
När du inte går till skolan
vill jag att du leker inomhus.
Vad ska vi göra inomhus?
Inget mer hoppande.
Den saken är säker.
Vi kan spela kort.
Jättebra idé, Eric.
Du kan sova över. Jag ringer din pappa.
Kranen kommer driva honom till vansinne.
Får jag sova över hos honom?
Du är redan här.
Dessutom ska kranen fixas.
- Du säger det ofta. - Och jag klagar ofta på det.
Jag sa till för tre månader sedan. Vad mer kan jag göra?
Vad gör vi om lägenheten svämmar över?
- Svämmar över? - Jag kan inte simma.
Då bygger jag en båt.
Som Noaks ark?
Inte så stor.
Och utan plats för några djur.
Men alla här som vill komma ombord är välkomna.
Var ska du få trät ifrån?
För att bygga båten?
Han har en poäng.
Det finns inte nog med träd här.
Du sover över här ikväll. Punkt.
Och barnen då?
Jag vet när en plats glansdagar är förbi, Dolores.
Vi kan flytta någon annanstans.
Så enkelt är det inte och det vet du.
Res er upp för trohetseden.
Jag svär trohet till Amerikas Förenta Staters flagga.
Och till republiken som den står för,
en odelbar nation under Gud,
med frihet och rättvisa åt alla.
Förbli stående för en tyst minut
för Dantrell Davis.
Dantrell Davis var sju år gammal.
Han bodde på 500 West Oak.
Han och hans mamma var på väg till skolan
när de hörde ett skott.
Dantrell träffades på sidan av huvudet.
Han fördes till sjukhuset.
Han var död innan de kom fram.
Tack så mycket.
Forskare tror att redwoodträd dök upp
under juraperioden för cirka 160 miljoner år sedan.
Fynd som gjorts av arkeologer
visar att skogar med jättelika träd
var vanliga över norra halvklotet.
De kvarvarande skogarna,
som de i Redwood nationalpark,
är en viktig koppling mellan nutiden och det förflutna.
Dessa slanka träd konkurrerar med varandra
och sträcker sig mot solen
med varje cell i sina enorma stammar.
Medan de kämpar om solens energi
växer sig träden högre och högre.
Sekvojaträd kan bli upp till...
Ja?
Får jag gå på toaletten?
Ja.
...725 ton.
Deras högsta grenar bildar en krona
som bildar en skuggkupol,
och mellan de enorma stammarna...
Vad hände med Slug?
Fröken sa åt honom att hålla sig.
Vad ska vi göra?
Skynda dig!
Vi lyckades!
- Spana in det där. - Så häftigt.
- Gillar du henne? - Nej.
I så fall borde du säga det.
Du pratar för högt.
Jag gillar henne inte. Jag är kär i henne.
- Säg det då. - Hon är för rik för mig.
- Titta bara på henne. - Det är bra.
Min pappa sa att det är ett plus om tjejen kan bjuda dig på middag.
Det fungerar bara inte.
Du är inte rädd för att spräcka skallen,
men du är rädd för en snäll tjej?
- Du har rätt. Jag gör det. - Okej.
Ursäkta mig.
Jag vill bara säga att jag älskar dig.
Jag tror inte att jag någonsin
kommer älska någon som dig.
Varför är du inte i skolan?
Det är Martin Luther King-dagen. Lägg inte näsan i blöt.
Fan också!
Var är de?
Det står att de är på en tågstation.
Varför hjälper han dem bära väskorna?
De kan bära sina egna väskor.
Han får betalt för att göra det.
Och? Har de inte två händer?
De ska till Chicago, men var kommer de från?
Mississippi. Precis som min mormor.
Jag kanske också är därifrån.
- Vet du inte? - Nej.
Alla är som maskrosfrön.
De blåser runt överallt
och slår rot där de landar.
Eller som de där träden i Kalifornien.
Redwoodträden?
De har vuxit på samma plats i miljontals år.
Påstigning!
Varför är rika så arga? Se bara hur de bråkar.
"Vet du inte vem jag är?
"Vet du inte att jag bor på Lake Shore Drive?"
"Du behöver mer smink
"för att dölja hur otrevlig du är."
-"Ur vägen!" -"Ses senare."
Det finns riktigt tokiga människor i världen.
Eller hur?
Förlåt, David.
Jag kan inte komma till kontoret just nu.
Jag vet inte var min son är än.
Jag vet inte.
Men jag måste lägga på
- ifall någon försöker ringa. - Vad är det, mamma?
Okej, han är här.
Herregud, min lille gubbe.
- Är allt bra? - Ja.
Ingen har skadat dig?
- Nej. - Okej.
- Var var du? - Konstmuséet.
- Vad? - Konstmuséet.
Vad gjorde du på konstmuséet?
De tvingade oss att titta på en tråkig naturfilm.
Vi var tvungna att sticka.
Vem pratade du med?
Din kompis Eric kommer få sitt straff.
Han kommer inte att komma hit på ett bra tag.
Men det var min idé att skolka.
Det var det säkert, Malik.
Det var det säkert. Jag oroade mig till döds.
Jag borde slå dig gul och blå.
Inget hände med...
Men något kunde ha hänt.
Det är det du inte fattar.
Helvete. Dantrell blev dödad.
Betyder det inget för dig?
Jag blir inte skjuten som Dantrell.
Det kan du inte veta!
Inget är värre
än det som hände honom.
Och det hade kunnat vara du.
Hur ska jag kunna hålla dig säker
om jag inte vet var du är eller vad du gör?
Vill du bli dödad på gatan?
Nej.
Jag kan inte hålla dig säker.
Och det gör ont.
Men du bryr dig inte.
Du bryr dig inte om hur det påverkar andra.
Du måste göra klart läxorna.
Och ingen tv på en månad.
Men jag får väl titta?
Det spelar ingen roll.
Du går inte ut eller kommer hem
utan att säga till mig vart du går och med vem.
Jag vet att du inte är hans mamma.
Men du måste hålla efter din bror.
Är du nöjd nu?
Vill du inte träffa honom?
- Varför inte? - Jag vill inte.
Många av er har kommit hit från hela grannskapet
för att minnas Dantrell Davis,
en älskad son.
Många av er kämpar med mörkret
som hotar att svälja oss.
När jag tänker på unge Dantrell,
en älskad son av vårt samhälle och ett Guds barn,
tänker jag på ett annat barn.
Ett barn som föddes i Betlehem.
Ett barn som växte upp i förorten i östra Nasaret.
Ett barn som uppfostrades av en mor som älskade honom,
en mor som kämpade med vetskapen
att hon inte kunde rädda sin son
från det storartade ödet som väntade honom.
Ni förstår, Guds vägar
leder oss genom lidandets skärseld
och förföljelsen av de rättfärdiga och oskyldiga.
Vägen till det nya Jerusalem för oss längs samma väg
där vår frälsare bar sitt träkors.
Den leder oss uppför kullen kallad Golgata.
Men det som hände på Golgata var inte slutet på berättelsen,
utan bara början.
Amen.
Du tittade inte på honom.
Jag vill inte titta på en död pojke.
Många kom hit för att se honom.
Han är på en bättre plats nu.
Jag vet inte. Jag tror att han bara är borta.
Inte ett spöke eller något.
Tror du inte på livet efter döden?
- Ingen vet egentligen. - Men Jesus då?
Jag tror att han levde,
men vet inte om han kommer tillbaka.
Hur vet vi det?
Om det inte finns något efteråt, vad är meningen med allt?
Spelar det någon roll? Folk dör hela tiden.
Ja, men han var liten. Riktigt liten.
Var hamnar Dantrell annars?
Tänk om han bara
inte hamnar någonstans?
Tänk om han bara är borta?
Dödsskjutningen blev en symbol för det ökade våldet
som staden inte verkar kunna kontrollera.
Richard Daley, Chicagos borgmästare.
Vad vi ser är tyvärr våld
och en total avsaknad av respekt för människoliv hos gäng och knarklangare.
Det är ett krig och vi måste behandla dem
som de behandlar oskyldiga människor.
Daley och Vince Lane, chef för Chicagos bostadsnämnd,
lovade att ta tillbaka Cabrini-Green
från skyttarna och gängen.
Malik! Vakna, raring. Vakna!
Du har 30 sekunder på dig att öppna.
- Vem är det? Jag kommer. - Öppna. Det är polisen.
Vad är det?
Bostadsnämnden har godkänt en husrannsakan.
Okej. Vad letar ni efter?
- Var försiktiga. - Kliv åt sidan.
- Kliv åt sidan, frun. - Okej.
- Vad händer? - Okej.
Har ni ordern?
Vi letar igenom bostaden efter droger.
Droger? Vi har inga droger här.
Det är bara jag, min mor och mina två barn. Det finns inga droger.
Vad gör de här, Dolores?
Då har du inget att oroa dig för.
Dolores?
Det är okej, vi har inga droger.
Ni skrämmer mina barn.
Gud sig förbarme. De river ner huset, Dolores.
Klocka är två på morgonen. Ni skrämmer barnen.
Ta det lugnt, vi letar hos alla.
Snälla.
Varför gör de så här?
Det är hennes saker.
Hon gömmer inte droger i de sabla tygerna.
Ni hittar inget.
Jag vet inte vad ni gör här.
Jag fixar det, mamma.
Ni har fått fel adress.
Ni kommer inte hitta något. Är det nödvändigt?
- Låt bli det där. - Okej.
Ni har fel adress.
Inte min lilla flickas...
Kan ni inte lämna oss ifred?
Mamma.
Kom, mina raringar. Kom igen.
Varför gör de så här?
Det är Dianas pärlor. Varför måste de...
Är du där, Eric?
De kastade min madrass.
Det suger. Hos oss också.
Vad gör man åt det?
Ger dem stryk.
Glöm det.
Hallå!
Kom igen!
Hallå!
Jag finns!
- Vi finns! - Vi finns!
Vi finns!
Det är din tur.
David nämnde att ni letar efter en löneansvarig.
Jag tror verkligen det skulle passa mig.
Jag har tagit
fler skift än någon annan på avdelningen.
Så ni vet att jag tar mitt jobb på allvar.
Jag vill bara få chansen att befordras.
Jag tror det är rätt för dig, Dolores.
- Verkligen? - Absolut.
Jag har bara en fråga.
Du tar bussen till jobbet varje dag. Stämmer det?
Ja, det gör jag.
Kan du skaffa en bil?
Nej. Hurså?
Jobbet du söker finns inte här
utan på vårt kontor i Peoria.
Jag förstår.
Jag ber om ursäkt. Han sa inte det.
Jag ville inte att slösa din tid.
Jag tycker du borde fundera på det.
Du passar perfekt
och det är en rejäl lönehöjning.
Det är tre timmar bort.
Det är en förändring.
Det är det.
Du behöver inte svara nu.
Prata med familjen om det.
När behöver ni ett svar?
Nästa vecka.
- Så snart? - Jag vet.
Jag hoppas det går att lösa.
Säg bara till.
Tack.
Du måste skämta.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Vi måste flytta.
Vi måste ha en bil.
Vi skaffar en bil.
Vi måste ta med barnen.
Det betyder nya skolor. De måste skaffa nya vänner.
De är starkare än du tror.
Du klarade dig när jag och pappa
flyttade från Tupelo.
Men de är rotade här, mamma.
Bara för att jag planterar om dem
betyder det inte att de blomstrar.
Det handlar inte om barnen.
Det handlar om dig.
Vad du är rädd för.
Du har sparat de där.
Ja.
För det här ögonblicket.
Lyssna på mig, flicka lilla.
Om du inte växer
kommer inte dina barn göra det.
Det är dags.
Jag letade efter dig.
Jag är alltid här.
Kan du se det?
Nej.
Ibland fungerar det inte.
Jag kanske måste sova eller drömma eller något.
Drömmer du?
Ibland.
Har du drömt något så verkligt
att du trodde att du var vaken?
Har du?
Ja. En gång så
lagade min pappa en stor kalkon i ugnen.
Den hade fyllning och sås och allt.
Jag och Amber städade.
Dörrklockan ringde, så jag gick för att se vem det var.
När jag öppnade dörren...
var det min mamma.
Såg du din mamma?
Jag visste att det var hon.
Så jag visste att det var en dröm.
Hon vakar över dig.
- Jag tycker synd om henne i så fall. - Varför?
Inte mycket att se.
Undrar du någonsin hur det är utanför?
Varför? Det är här vi är ifrån.
Vi föddes här. Vi bor här och vi kommer dö här.
Du har aldrig varit någon annanstans.
Man kan ändå drömma om andra platser.
Okej, vad drömmer du om?
Var vill du vara?
Det är alltid ett hus.
Med två våningar.
På första våningen finns ett stort vardagsrum
med flera soffor och en tv.
Ett helt nytt kök.
Alla har egna rum,
så jag och Dee slipper dela.
Mamma har sin egen trädgård och kan odla tomater.
Huset är så stort att vi går vilse i det.
Okej.
Till att börja med, våningar?
Kom igen. Vi har 16 våningar.
Och tomater?
Du kan inte ens laga mat.
Det var bara en dröm. Det var inte på riktigt.
Jag förstår mig inte på dig.
Vart ska du?
Jag går hem.
- Hej. - Hej.
Varför flyttade du hit, mormor?
Av alla ställen du kunde ha flyttat till.
Din morfar Gordon
älskade solen.
Han älskade Södern.
Tupelo.
Han hade en skobutik.
När den brändes ner visste vi att vi måste flytta.
Vi visste att det var dags.
Så vi tog tåget
och åkte till Chicago.
När vi flyttade in här
brukade familjerna vara ute med sina barn
och det här var som en stor veranda.
Alla kände varandra.
Det var som en stor familj.
Vi ville alltid
göra något mer för din mamma.
Det var därför vi flyttade hit.
Det var därför vi kom hit.
Men vi verkar alltid vara på flykt från något.
Påstigning!
Fyra.
Vad gör du?
Jag tappade mitt kladdpapper.
Hur hamnade det på Erics bänk?
Jag vet inte.
Res på er. Får jag se era prov.
Jag måste ringa din pappa.
Du kan gå tillbaka till klassrummet.
Varför fick du mig i trubbel?
Spelar det någon roll?
Inget annat gör det.
- Eric. - Malik Johnson.
Varför säger du inte att du gjorde fel?
Jag gör inte om det.
Du vet vad jag behöver höra.
Tills du säger det, sitter du inte vid det här bordet igen.
Det är ett under att du inte får underkänt i fler ämnen.
Om du måste fuska för att lyckas
måste du sona för det.
Han försöker verkligen imponera på dig.
Han vill bara göra dig stolt.
Låt mig sköta det här, Amber.
Vi hittade en madrass på femte våningen. Kan du hjälpa till?
Min pappa kommer hem strax.
Kom igen, det blir garanterat högsta betyg.
Jag sa ju det.
Jag kan inte.
Okej, vi ses.
Hälften av min klass tar inte examen.
Helt knäppt.
Wow.
Du blir den första i vår familj
med universitetsexamen.
Och du blir den andra.
Ingen press.
Jag vet att ni är upptagna,
men se till att vi har tid att hjälpa Johnsons flytta.
Ska de flytta?
Ska Johnsons flytta?
Va?
Efter allt som hänt
vill de inte bo kvar.
Berättade inte Malik det?
Nej.
Pojk.
Vad är det? Är du hungrig?
Nej, jag är inte sugen.
- Okej. - Så ni ska flytta?
Min pappa sa att ni ska flytta.
Mamma letar bostad.
Men du drömde om det innan det hände.
Du sa till henne att du ville flytta.
- Jag sa ingenting. - Vill du flytta?
- Eric. - Lämna mig ifred.
Kan du inte sova heller?
Kranen håller mig vaken.
Mig med.
Vad är det? Berätta.
Hur säger man hejdå till någon?
Jag vet inte om man någonsin gör det.
Jag menar,
du har dem alltid i hjärtat vart du än går.
Världen är stor.
Det finns så mycket jag vill göra.
Jag har en dröm.
Den handlar alltid om ett tåg som tar mig härifrån.
- Jaså? - Ja.
Vart tar det dig?
Till Mississippi tror jag.
Till min familj.
Vår familj bor inte där längre.
Nej?
Från Chicago. Cabrini-Green.
Fast vi kan ta ett tåg vart som helst, till en ny plats.
Allt jag vill ha är ett hus.
Med två våningar.
Och en trädgård utanför.
En stor trädgård.
Där du kan odla tomater.
En trädgård och tomater.
Vad mer?
Ett hus.
Ett hus som är så stort,
att jag och Dee inte behöver dela rum.
Ja.
Du börjar bli lite för stor för det.
Jag vill att ni skriver om var ni kommer ifrån.
Ett stycke, fem meningar. Ni kan skriva mer om ni vill.
Men vi har bara en dator.
Så ni får turas om under veckan.
När snön faller i Chicago lägger den sig som en filt.
Hela staden somnar.
Det är tyst.
Inte minsta knyst hörs.
Jag väntar och väntar på att snön ska smälta.
Jag blir gammal.
Solen visar sig äntligen.
Och sjön ser ut att stå i lågor.
Jag och Eric
har alltid gjort allt tillsammans sedan dagen vi föddes.
Det är allt jag vet.
Vi såg det tillsammans.
Vi upplevde det.
Vi växte upp tillsammans.
Platser skapas av människorna där.
Det är här jag kommer ifrån.
Det är här vi kommer ifrån.
Det här är mitt.
- Vad gör du? -"När snön faller i Chicago
"är det som att hela staden somnar."
Sluta, det är min.
"Solen visar sig och sjön ser ut att stå i lågor."
Varför håller du på så där?
- Sluta. -"Jag och..."
Vad gör du? Ge tillbaka den.
Varför skrev du det här?
För att det är sant.
Ta bort det.
Nej. Varför det?
Du är arg för att jag flyttar och inte du.
- Herregud. - Herregud, Malik!
Är du okej?
Får jag träffa honom?
Han vilar just nu, raring. Du kan komma tillbaka imorgon.
Kan vi be tillsammans?
Kom in.
Fader vår som är i himlen, vaka över oss dina barn.
Tack för allt du gör
och gör för oss varje dag.
Och hjälp oss att läka det som krossats.
Och hjälp oss att läka det som brutits.
Vi ber dig att följa oss
och leva i våra hjärtan, gode Gud.
Himmelske fader,
jag ber dig att ge Malik hans hus.
Ett hus med två våningar.
Ett hus som är så stort att han kan gå vilse i det.
Någonstans långt härifrån.
Någonstans med gott om träd.
Någonstans där han kan hoppa.
Någonstans där han får nya vänner.
Någonstans där han är lycklig.
Vi ber i Jesu namn.
Amen.
Sparade vi några av tidningarna?
Ska inte de där fotoalbumen
ligga i lådan med de andra?
Märker du dem?
De är omärkta så vi måste märka lådorna.
Gav jag dig inte examenspengar?
Det var examensavgiften. Mössan och kappan ingår inte.
Det är bara 20 dollar.
Varsågod.
Det är billigt för att få komma på min examen i sommar.
Jag måste dra.
Jag är stolt över dig.
Dolores ringde och sa att de åker på torsdag.
Har du pratat med Malik än?
Jag tror inte han vill träffa mig.
Vad pratar du om? Han är din vän.
Vill du inte prata med honom innan han åker?
Ärligt talat spelar det ingen roll vem som började
eller vem som har rätt.
Men han är arg på mig.
Visst, han kanske är arg på dig.
Eller så väntar han på att du ber om ursäkt.
Men jag är rädd för att prata med honom.
Hör här.
Vi har inte mycket tid här på jorden.
Ta inte morgondagen för givet.
Jag kunde aldrig föreställa mig...
att din mor skulle gå bort.
Att jag skulle vakna utan att kunna prata med henne eller krama henne.
Jag tog det för givet och nu är det borta.
Och när den tiden är förbi
går den inte att få tillbaka.
Du förstår väl vad jag menar?
Hör här.
Jag litar på att du gör rätt val.
Du är inte en bebis längre. Du är stor nu.
Du kan skilja på rätt och fel.
Du klarar det väl?
Ska vi ta med dem?
Nej, låt dem vara.
Bra idé.
God morgon, raring. Jag har lagat pannbiff.
Varsågod, pappa.
Hallå.
Ska du åka?
Ja.
Jag kommer sakna dig.
Jag kommer sakna dig också.
Jag ville bara ge dig något innan jag åker.
Vad är det?
Hemligheten för att hoppa.
Ut med det.
Var inte rädd för att flyga.
1999 ledde Chicagos borgmästares plan
för att restaurera de kommunala bostäderna
till att 17 000 lägenheter revs.
De sista höghusen i Cabrini-Green
revs 2011.
Platser skapas av människorna där.
William Duckett