Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
WHINDERSSON NUNES: STANDUP FRA PREKESTOLEN
Hva skjer, Porto?
Portugal!
Ja!
Folkene øverst?
Folk her nede?
Tusen takk.
Fantastisk!
Noen fra Mosambik?
Mosambik? Du?
Angola?
Kapp Verde?
Portugisere?
Brasilianere?
Applaus for dere selv. Takk.
Ønsk musikeren vår, Luan Murilho, velkommen.
Applaus for Luan Murilho.
Takk for at dere kom hit i dag.
Showet heter Standup fra prekestolen fordi vi skal preke, ikke sant?
Å preke er nødvendig.
Fordi ofte…
…for å snakke om visse ting må vi snakke på visse måter.
For å få folk til å innse at verden tar slutt.
Det er min beskjed til dere i kveld. Vi har hatt det for bra.
Ting forandrer seg. Ting som pleide å være sjeldne, skjer hele tiden.
Hver dag hører man om en tornado eller tsunami.
Det skjer så mye.
Pandemier.
Gkay-fester. Det er så mye hele tiden.
Nei, Gkays fester er imponerende for sin eklektiske musikk.
Jeg har aldri sett så mange ulike musikalske stiler på én scene.
Først er det Léo Santana.
Så er det Matuê, som er helt annerledes.
Matuê synger "Vil du fly?" Men ingen er med.
En annen stemning. Så kommer Iron Maiden ut.
Om morgenen, Padre Fábio de Melo. Herregud!
Alle er høye på innåndingsmiddel, noen ber…
Verden tar slutt. Alt er annerledes!
Vi tilbringer ikke de neste 20 årene slik vi gjorde de forrige.
Alle de 20 var like.
Året 2000 føltes som 2001, 2001 var som 2002.
Ikke i dag, nå endrer alt seg, det oppdateres.
Det er ikke engang folks stemmer i videoene lenger, det er Googles.
"Jeg sa til mannen min at ungen var hans. LOL."
Man sier: "Herregud."
Man kan ikke henvise folk til en ingeniørs Instagram lenger.
Hvem vet hva han legger ut. Jeg anbefalte ingeniørvennen min til noen.
Jeg besøkte siden hans, den første videoen der var "Frieza!
Hvorfor drepte du Krillin?"
Hvordan skal jeg anbefale ham til å bygge hus?
Bør jeg ha en ansvarsfraskrivelse? "Han er flink, ikke se på videoen."
"Hvorfor det?" "Fordi han er sint."
Dere tror memen er gammel, men det er allerede remikset.
Han sier: "Frieza!"
Alt skjer så fort.
Man kan ikke komme for sent til en hårklipp.
De må bruke fem minutter på å filme hodet ditt til en video.
Hva gjør man mens noen filmer hodet ditt?
Hva gjør man?
Man er pakket inn i et håndkle som en idiot.
Hvis man bestiller vann på en restaurant, gjør servitørene…
"Slutt, jeg er tørst."
Alt er annerledes. Vi mistet de enkle tingene.
Hverdagsgreier.
Som telefonkataloger. Hvem har sett en telefonkatalog?
Det var en bok med alles navn, adresse og telefonnummer.
"Hvordan fant du meg?" "Du er i boka, du kan ikke gjemme deg."
Vi drev med tulletelefoner. Ingen visste hvem noen var.
"Jobber du med klær?"
"Nei." "Så du jobber naken?"
Legg på. Faen ta dem.
Ingen visste det var meg.
Disse tingene ble stjålet fra oss.
Med algoritmen.
Hva er det?
Det er intelligensen bak telefonen din
som velger det du mest sannsynlig vil like.
Du trenger ikke å si: "Jeg liker ikke TikTok."
Den fjerner ting du ikke ser på og beholder det du ser.
"Liker du katter? Sjekk dette." Så sender den en til.
"Se på denne som drikker." "Så søtt."
Plutselig er du som alle andre idioter med ansiktet limt til mobilen.
Algoritmen min lærte seg hva jeg liker, og det er alt den sender meg.
Innbruddstyver som ikke kan gjemme seg.
Det er flott.
Brasiliansk politi er komikere. "Hvor er han? Jeg ser ham ikke."
Han står der med en duk og en vase på ryggen…
Et salongbord.
Jeg holder ikke ut.
Virkelig ikke.
Jeg så en forkledd som vannkjøler.
Fyren kastet en duk på og holdt i begeret…
Politiet bare: "Jeg tror han har rømt. Jeg tar bare litt vann." De filmer.
Fyren lagde til og med lydene…
Han har sett altfor mye Tom & Jerry.
Verden tar slutt.
Vi har hatt det for bra.
Det er krig på gang.
Det er i nærheten, så dere er anspent. Vi er ikke anspent i Brasil.
Vi tuller om det.
Lag memer.
Brasil elsker å ikke være involvert. Ingen kødder med oss. Ingen.
Det virker trøstende, men det bekymrer meg.
Jeg lurer på hvorfor ingen kødder med oss.
Hva vet de som vi ikke vet?
Jeg blir bekymret.
Jeg tror andre land ser på oss som et barn.
Det må være sånn.
"Skal vi angripe?" "Nei, la ham leke motorsykkel."
Jeg var bekymret, så jeg googlet det.
"Brasils våpenkraft."
Vi har visst nok kuler til to timer med krig.
Det må være en strategi.
Fordi jeg så på Twitter at de kjøpte 35 000 Viagra-piller
til den brasilianske hæren.
Strategi!
Det er sånn vi er.
"Når vi er tomme for kuler, har vi en annen pistol."
Ikke prøv dere.
"Vil du invadere Brasil, din jævel? Her er Pernambuco."
Jeg fant ut at flybasen vår er i Natal i Rio Grande do Norte.
Er noen fra Natal her?
Hvis du er fra Natal, si meg, hvem vil angripe Natal?
Hvorfor er flyene der?
Det er tre timer unna São Paulo, krigen er over innen da.
Så man kan se ned fra flyet? "Alt er brent ned."
Verden tar slutt.
Si det til broren ved siden av deg: "Se opp for apokalypsen."
Pass deg.
Vi vet ikke engang hvordan verden vil ende.
Fordi vi tror vi er så spesielle, den viktigste arten på jorden.
Verden har tatt slutt flere ganger, og vi aner det ikke.
Hva om den ender som Bird Box?
Vi må være stille, ellers blir vi spist.
Folk med allergier vil få alle drept.
Fyren bare: "Vær stille", og jeg…
Monsteret kommer inn. Dreper meg og 12 andre.
Medisin virker ikke lenger.
Det erstatter bare symptomene dine.
Den bør markedsføres som en omformer.
"Dette smertestillende får deg til å spy." "Høres bedre ut enn hodepine."
Forkjølelsesmedisin gjør deg trøtt.
Perfekt.
Man kan ikke nyse mens man sover.
Den som tenkte på det, er et geni.
Alt er motsatt.
Alt forandrer seg. Trafikklys har endret seg i Brasil.
Grønt betyr "kjør", gult betyr "vær forsiktig", rødt betyr "stopp".
Hvem stopper på rødt etter midnatt i Brasil?
"Jeg stopper faen ikke her."
De knuser vinduet mitt med en murstein og raner meg.
Jeg får bot, men jeg vil kreve selvforsvar.
Folk kjører ikke når det blir grønt.
Fordi de vet at noen har rødt lys.
De blir truffet.
Ranerne angriper på grønt lys nå.
Alt er motsatt.
Man kan ikke få Uber i Brasil lenger.
Han godtar turen og sier: "Ikke mitt problem."
Han kommer ikke. Det er jobben hans.
Nå må du ta en taxi til Uber-bilen.
Jeg fant ut noe veldig sjokkerende.
Vi ser hvem som er overrasket og hvem som later som.
Jeg fant ut at noen steder i Brasil,
hvis det er en pakke med svarte Halls på dashbordet,
betyr det at sjåføren godtar munnsex som betaling.
Noen ganger er det bedre å ikke vite det.
Det plager meg.
Jeg gikk gjennom Uber-historikken min. "Herregud, hva var det på dashbordet?
Var det Halls? Herregud.
Jeg kunne spart litt penger."
Jeg hater å kaste bort penger.
Det plager meg. Det gjør meg gal.
Nå vil jeg ikke at sjåføren snakker. Jeg vet ikke hva intensjonene hans er.
Jeg tenker: "Han skal få høre det om han sier noe."
Han tilbyr vann: "Vil du at jeg suger pikken din?
Jeg liker ikke sånne spill."
Vennene mine elsker meg. De sier: "Om verden ender, hopper du på et fly."
Jeg sier: "Nei! Jeg kan ikke leve uten dere."
Vi elsker hverandre unntatt én ting.
Jeg får alltid all æren.
Det er bare meg.
Men det er ikke meg, det er slik systemet fungerer.
Det har alltid vært slik. De vil ha seere.
Navnet mitt gir visninger. Det er det de vil ha.
Jeg var på flyplassen her om dagen med Manoel og Mateus.
To små barn kom bort. "Gi oss litt penger."
Jeg hadde ikke kontanter, så jeg ba Manoel gi dem litt.
Han nølte, men tok ut 100 reais.
Jeg sa: "Gi 100 til".
Jeg tror vennene mine er som meg. Han tok ut pengene…
Paparazzien følger kjendiser på flyplasser i Brasil.
En av dem dukket opp og tok masse av bilder.
Neste dag var overskriften: "Whindersson gir penger på flyplass."
Med et bilde av Manoel med lommeboka i hånda.
Kommentarene var: "Whindersson er så sjenerøs. Så snill."
Han sendte skjermbilder i gruppechatten: "Whindersson er sjenerøs."
Etterpå ville han ha dem tilbake. "Kan du gi meg pengene du donerte?"
Jeg bare: "Slapp av, sånn er systemet."
Jeg elsker å henge med Robson når jeg er full.
For han blir aldri full.
Jeg tar noen slurker og er allerede i gang.
Men jeg er ikke som en europeisk fyllik. De europeiske fyllikene er sprø.
Dere er noe annet.
Jeg drikker og gråter.
Jeg blir helt kjærlig.
"Du betyr veldig mye for meg."
Altfor kjærlig. Ikke dere.
Dere kjefter på biler: "Hva faen?"
Dere slåss mot biler.
Jeg sa: "Hva sa den bilen til den fyren som gjorde ham så sint?"
Det er sprøtt. Det er så annerledes.
Så jeg liker Robson. Jeg ber ham beskytte meg.
For når jeg drikker, filmer folk meg.
"Si det og det." Og jeg lar meg overtale.
Jeg er helt uvitende.
En dag spurte de meg om vaksiner, de ville ha en sterk mening:
"Hva mener du?"
"Jeg synes…" Jeg var full.
"…de bør gis uten samtykke."
En fyr filmer: "Hva?"
"Vi bør la urfolket skyte dem på oss."
Du vet bare hvilket merke du får etterpå. "Jeg tror dette var AstraZeneca."
Bare etterpå.
Verden tar slutt.
Noen ganger drar Robson og jeg ut og tar en Uber hjem.
Sjåføren blir gal når han ser meg. "Whindersson er full i bilen min.
Jeg gir ham vann."
"Robson, han vil jeg suger pikken hans."
"Faen!"
"Jeg klarer det ikke! Pressen vil ha en feltdag."
"Sug pikken hans, Robson."
Når han blir sint etterpå, sier jeg: "Sånn er systemet."
Verden tar slutt.
Offentlige tjenester samarbeider ikke i Brasil. Vi mangler planlegging.
Som brasilianer kan jeg si det.
Hva gikk butikkene tomme for først under pandemien?
Dopapir.
Vi var mer bekymret for å tørke oss enn å spise.
Er det god planlegging? Rumpe før munn?
Tjenester samarbeider ikke.
Vi hadde to tjenester i byen min, grunnleggende kloakk
og fylling av veihull.
En dag fikset de hullene i veien.
Neste dag fjernet de asfalten for å skifte rør.
Snakk med hverandre!
Vi har grunnleggende kloakkproblemer i Brasil.
Det ligger i navnet. Grunnleggende. Kloakken er…
-Grunnleggende! -Det er ikke bra.
Det er ikke førsteklasses.
Den er grunnleggende.
Det er å legge to rør foran huset ditt så det ikke flyter rundt.
To rør.
Vi pleide å ha et fag kalt samfunnsfag.
Man måtte bare tolke bildene. Det var bilder som hjalp deg å lære.
Det er et bilde av en som driter bak en busk.
Det var en dritt, og en fot med en "x" som betød:
"Ikke tråkk i dritt. Det er ikke bra."
Grunnleggende sanitet handler om livskvalitet.
Noen barn i Brasil går gjennom åpen kloakk til skolen.
De går gjennom kloakken til skolen…
Gutten kommer stinkende til skolen.
Han har et kallenavn.
"Han er her."
"Hvem da?" Barna sier…
"Hvem da?" De sier…
Gutten vet ikke engang at det er ham. "Hvem ler vi av?"
Den stakkars gutten er ydmyket.
Noen ganger ser han ting han ikke burde.
En nyhetsrapport som viser et lik i kloakken.
"Han ble drept i nærheten!"
Innhold som de viser oss på TV. Nyhetene klokka 12.
Hvorfor vil brasilianere se det klokka 12?
Vi kan ikke få appetitt uten å se et lik. Jeg skjønner det ikke.
Dere burde se faren min spise.
TV-en sier "14 knivstikk!" Pappa suger på kyllingbein.
Han forsyner seg til og med på nytt.
Barn ser det og synes det er morsomt.
De står bak reporteren og prøver å komme på TV.
Å komme på TV.
De vokser opp uten å vite rett og galt.
De bli gale, som Jokeren.
Alle har en indre Joker. Det er rart å si det, men det er sant.
Si til fyren ved siden av deg: "Pass deg for Jokeren."
Si det høyere, du er sjenert. "Pass deg for Jokeren."
-Pass deg for Jokeren. -Pass deg.
Hva er en indre Joker?
Det er øyeblikket man bestemmer hvordan man skal reagere på ydmykelse.
Når møter man ham? Vanligvis når man blir banka opp.
Ikke hver gang. Vi er ikke hyklere, vi reflekterer.
Selv som barn forstår vi ting.
Noen ganger etter juling, tenker man: "Ok, jeg rotet det til." Det gir mening.
Hvis du er fattig og knuser ting, blir du slått.
Det gir mening.
Men noen ganger handler det kun om ydmykelse.
Og du vet det med en gang.
I mitt tilfelle var familien min kaotisk.
Mange av dere kjenner noen som har det sånn.
Det er så mye krangling hjemme at man heller vil holde seg ute.
For gruppeprosjekter på skolen sa jeg alltid: "Ikke hos meg.
Vi drar til Crackland, det er bedre. Vi lærer mye mer der enn hjemme hos meg."
Jeg hatet det! Faren min våknet sint.
Moren min også.
Pappa gikk for å lage kaffe: "Er det ikke kaffe i dette huset?"
Mamma: "Vil du ha kaffe? Her er kaffen din!"
"Jeg kan ikke drikke uten krus!"
Søsteren min pekte på meg. "Han knuste det!"
Ja.
Faen. Det var fælt.
Problemet hos meg var penger.
Vi hadde ikke råd til noe. Verken mamma eller pappa.
Broren min var opprørsk. "Faen ta samfunnet!"
Han hadde de sprø plakatene på døra. En veldig rar gutt.
Ting endret seg over tid. Foreldrene mine fikk bedre jobber.
Broren min ble student og begynte å bade.
"God morgen."
"Hvem er denne unge mannen?", tenkte jeg.
Jeg tenkte jeg kunne ha venner på besøk.
En gang på skolen ba læreren oss om å jobbe i par.
En jente jeg likte spurte meg. Jeg sa: "Slutt, pappa."
Hun spurte hvor, jeg sa: "Hos meg, selvsagt.
Følg meg." Og så dro vi.
Vi gikk ikke på rommet mitt, for vi var barn.
Vi gikk ikke til rommet mitt. Vi satt i stua og leste bøker.
Vi lo av dumme navn. "Tordesillas-traktaten."
Vi bare: "Det høres ut som tortilla!"
Mamma kom ut av rommet mitt med undertøyet mitt.
Hun gikk bort til jenta og sa: "Vil du date denne stinkende gutten?"
Så begynte hun med standup.
"Jente, kakerlakker rømmer fra rommet hans.
De sier: 'Han må leke med dritt der inne.'"
Jeg bare: "Herregud, hva gjør hun?"
Hva faen?
Nei!
Jeg fikk sjokk.
Jenta fikk sjokk. Hun skalv.
"Hva gjør hun?"
Mamma kom og slo meg med undertøyet tre ganger.
Hvorfor?
Så hvisket hun i øret mitt:
"Jeg sa jeg skulle gjøre det foran folk en dag."
Jeg sa: "Jeg skjønner.
Du viser meg hvem som er sjef. Du er sjefen."
Jeg hadde kontroll. Jeg sa til jenta: "Mamma elsker å spøke.
Nei, ikke gråt."
Jeg er vant til det." Hun dro i sjokk og skalv…
Hun var rystet!
Jeg holdt meg til jeg kom til rommet mitt, for et tenåringsrom er deres verden.
Derfor bør man holde øye med rommet deres.
Det er der de blir sprø.
Det er der de holder på med pikken sin.
Det er det eneste stedet i verden man er modig nok til å se på sitt eget rasshøl.
Jeg holdt meg til jeg var på rommet. Da jeg åpnet døren, slapp jeg alt ut.
"Jeg vil aldri ta med noen andre til dette dritten!
Dritthus!
Drittpikk!"
Jeg gråt så mye at jeg hikket.
Jeg hater å gråte.
Jeg ser stygg ut når jeg gråter, som en kinesisk maske.
Jeg liker det ikke.
Leppene mine blir store, som…
Det var første gang jeg så min indre Joker.
Første gang jeg gråt i speilet.
Sånn…
"Det gjorde ikke vondt engang!"
Det verste er at undertøyet ikke engang var skittent.
Rommet var vendt mot åpen kloakk. Selvfølgelig luktet rommet alltid dritt.
Jeg ble slått på grunn av kloakken.
En grunnleggende tjeneste. To rør ville ha reddet meg.
Verden tar slutt.
Dyr er ferdige.
Vi pleide bare å ha ett eller to å bekymre oss for.
Ikke noe problem.
"Vi går tom for araer." Da vi kan hjelpe araene.
"Nå er det løvetamarinen." Så vi brukte penger.
I dag er det 35 000 truede arter.
Det er 35 000.
Hvis de dør, er det fordi noen teller.
Selvsagt. De gjetter ikke.
"Bare seks ender migrerer." Det funker ikke sånn.
Det er et yrke bak alt sammen.
Google er ikke en stor hjerne som svarer på spørsmålene dine.
Noen dro ut og fant informasjonen.
Selv linjene på verdenskartet, noen tilbrakte en dag:
"Dette er Mesopotamia."
De kartlegger det.
Det krever arbeid.
Ekspertene som lærer om dyr, enten truede eller gjeninnførte,
er biologer.
Jeg liker å snakke om biologer
for å minne folk på andre yrker enn ingeniør, advokat og lege.
Det er mange jobber, og alle er nyttige.
Alle er viktige.
Biologer drar ut og jobber.
Hvis du googler: "Hva er verdens raskeste dyr?",
ser du at det er vandrefalken.
En fugl som flyr 480 kilometer i timen.
Det er som Formel 1.
Den flyr 105 meter per sekund. En fotballbane per sekund, som…
Borte.
Det kan man lese på Google.
Hvordan fant biologen ut av det?
"Det er noe som flyr rundt her."
Mange risikerer livet for det. Kanskje en av dere gjør det.
Sikkerhetsvakter gjør mye. Alle hendelser har sikkerhet.
De gir til og med opp håret. Alle er skallede.
Det må man. Man er i slåsskamp bare: "Kom igjen!"
Det går ikke.
"Håndterte vaktene det?"
De er der ute: "Slipp.
Seriøst. Jeg slipper hvis du slipper.
Slipp." Det funker ikke.
Virkelig ikke.
Verden tar slutt.
Vi har hatt det for bra. Jeg sier det hele tiden.
Standup fra prekestolen. Dere tror det er et ordspill om kirken.
"Han er kledd som en pastor.
Det er musikk av Luan Murilho i bakgrunnen.
Han snakker som en pastor." Men det er ikke det.
Dette er ikke en religiøs forkynnelse.
Selv om det heter Standup fra prekestolen.
Men kultur er det eneste som skiller oss fra dyr.
Det eneste som skiller et menneske fra et dyr, er kultur.
Bare mennesker har kultur nok til å tilbe.
Det som skjer her er ikke religiøst, men vi tilber. Fordi hva gjør vi?
Vi samles for å se et medlem av vår art gjøre noe.
Man vil aldri se en sirkel av 20 løver med en i midten…
De andre løvene bare: "Han er rå.
Pokker!" Nei.
Det er bare oss.
Kulturen tar mange former i livene våre.
For meg var det teater.
Første gang jeg dro, som dere alle gjør nå,
for å se noen si noe, var jeg 17 eller 18.
Men jeg har sett på skuespill siden jeg var liten.
For der jeg vokste opp,
fremførte de alltid Kristi lidelse.
Hvem har sett den filmen? Rekk opp hånden.
Hvem har sett den som teaterstykke i en kirke, på en plass, i en parade?
Kristi lidelse var alltid der da jeg ikke var utdannet ennå.
Jeg bodde på et lite sted. Jeg visste lite.
Du vet når skuespillere går av skjermen og man leter bak TV-en?
Eller da vi trodde vi kunne grave et hull til Japan?
Det var sånn jeg var med Kristi lidenskap. Jeg trodde det var Jesus.
Ikke sant?
Jeg ville gråte sammen med de gamle damene.
De sa: "Den stakkars mannen!" "Jeg vet det! De gjør dette hvert år.
Hva gjorde han?" Jeg skjønte det ikke. Jeg ville fokusere på hovedrollen.
Banneret viste Jesus på korset, så jeg holdt øye med Jesus.
Det er en romersk soldat i historien
som stikker Jesus med et spyd mens han blir korsfestet.
Jeg fant ut hvor han jobbet og dro for å finne ham.
Fire små venner og jeg. "Tror du at du er tøff?" Vi var sprø.
"Flaks for deg at han overlevde."
Fordi jeg hadde sett skuespilleren som spilte Jesus på torget.
"Har Jesus på seg Nikes? Herregud. Han har vel fortjent dem."
Jeg forsto han ikke var Jesus fordi han rotet det til.
La meg gjøre noe klart, selv om du på ser hjemme…
Jeg snakker ikke om religion. Det er en teknisk diskusjon.
Jeg snakker kabler.
Ok? Bak kulissene.
De korsene ble ikke satt opp for ti år siden.
De ble satt opp dagen før og kunne velte.
Ikke sant?
På dette tidspunktet i stykket var Jesus død.
Teknisk sett kunne han ikke bevege seg.
Vi kjenner alle historien.
Han er korsfestet, han stiger til himmelen,
han tas med til graven og kommer tilbake tre dager senere.
Jeg snakker ikke om Jesus, Gud eller religion.
Han er allvitende. Han er i hodet mitt. Jeg trenger ikke å forklare det.
Korset veltet fremover.
Ingen vil tryne.
Det er menneskelig instinkt. Man rører en varm stekepanne. "Faen!"
Man kan ikke la være.
Han var død. Korset veltet og han bare…
"De tre dagene gikk fort."
Det var slik jeg lærte at det ikke var Jesus og forelsket meg i teater.
Jeg oppdaget at folk kunne spille andre.
Det visste jeg ikke. Jeg forelsket meg i teater.
Jeg gjorde alt for å se det, selv om skuespillerne ikke var kjente.
For i utkanten får vi alltid noen fra en telenovela.
"Den fyren fra Senhora do Destino."
Alle dro.
Noen ganger var det ingen kjendiser. Men selv om det var noen med et rart navn,
sa jeg til vennene mine: "Se, Eduardo Spalastrines kommer."
"Hvem faen er det? Han må være flink med et sånn navn."
Jeg kom på skolen: "Vet dere det?"
"Hva?" "Eduardo Spalastrines kommer!"
"Hvem da?" "Jeg aner ikke. La oss finne det ut sammen!"
Jeg dro og så på.
Teater er vanskelig i småbyer. Byen min har 30 000 innbyggere.
Min mors by, den jeg snakker om, har 2000.
Mennene er sexistiske. De vil ikke spille eller bruke tunika.
"Jeg tar ikke på meg kjole."
De vil ikke ha englevinger.
Om du ville reservere et sete, tegna du en pikk på det.
Ingen vil sitte der.
De kunne komme fra et 12-timers skift og si: "De jævla gutta.
De kødder med meg." Han vil ikke sitte!
Så hele teateret i byen min var homo.
Små barn ville bli ingeniører, men de ble tvunget inn på teateret.
"Skal vi slippe løs Jesus eller Barabbas?" Alle sammen: "Barabbas!"
Hoppet rundt.
Det var sprøtt.
Teater er vanskelig fordi det ikke er nok mikrofoner.
Det er 300 skuespillere og ikke nok mikrofoner.
Så de tok opp replikkene i stedet.
De spilte av lyden, og skuespillerne mimet.
Men de spiller inn i et studio, de ser ikke scenen.
De ser ikke alle kostymene. De ser ikke Galilea.
Så det er ingen følelser.
"Jeg vet ikke. Jeg vet virkelig ikke."
På øvelsen er alle utkledd, vakker natur,
Pontius Pilatus er der. Så spiller de av lyden.
Jeg vet ikke.
Jeg vet virkelig ikke.
Hva gjør han? Han prøver å overgå stemmen.
Det er rart.
Det er som en episode av Naruto.
Fyren er sånn…
Jeg vet ikke. Jeg vet virkelig ikke.
Verden tar slutt.
Når verden tar slutt, ser man det og tar avgjørelser
man kanskje ikke tar hvis man sitt sanne jeg.
Da tenkte jeg: "Jeg skal slåss mot Popó."
Men jeg var ikke uforberedt. Jeg undersøkte litt.
Jeg gjorde leksene mine. Jeg leste.
Jeg lærte grunnleggende boksing.
Jeg liker å kjenne teorien bak ting.
Spør du meg: "Hva er en spøk?" Det handler om timing.
Det finnes ingen bedre definisjon.
Det handler om timing.
En forferdelig vits til rett tid er morsom.
"Pokker, han klarte det."
En god vits på feil tidspunkt? "Drittsekk. Hvordan våger han å si det?"
Timing endrer alt.
Man trenger ikke ord for å le med bestevennen sin.
Det tar bare ett blikk, og vennen bare…
Man snur seg så man ikke ler. "Slutt, kompis.
Slutt. Det er et lik her.
Ikke gjør det."
Boksing handler om riktig trekk til rett tid.
Kroppens fysikk.
"Slå meg." Og man slår feil.
Men man lærer.
"Vri hofte og ben, så du genererer mekanisk kraft.
Du slår hardere enn du visste var mulig."
Jeg lærte det.
Jeg glemte bare én liten ting.
Popó kunne alt det.
Han hadde kunnet det i 30 år.
Første runde. Jeg ble banka så hardt at det var flaut.
De ropte "Kom igjen!" Og hodet mitt kom tilbake…
"Hva var det?" Så skjedde det igjen.
Popó gjorde ikke noe, han bare…
Jeg bare: "Hva faen?"
Første runde var over, og jeg satte meg forvirret ned.
Runde to. "Jeg må bare fokusere."
Et sekund, og hodet mitt gjorde det igjen.
Jeg tenkte "Seriøst… Jeg må se det for meg."
Jeg prøver å overbevise meg selv.
Jeg møter motstanderen min.
Han slår meg kanskje, men jeg kan ikke føle det.
Hodet mitt fortsatte…
Jeg trodde Tirullipa lugget meg.
"Slutt!" Det fortsatte bare.
Etter andre runde så jeg på skjermen. Jeg så Popó slå meg og tenkte: "Herregud".
I sakte film så hånden hans ut som en kameleontunge.
I tredje runde ble jeg slått som et teppe på vaskedagen.
Når moren din vil vaske det skitne teppet, henger det opp og slår det med en nal.
Det var sånn jeg følte det. Det var åtte runder.
Men det var bare en kamp i tre. Etter det var det åpenbart drapsforsøk.
På direktesendt TV. Alle så på, og ingen gjorde noe!
"Jeg elsker deg." Ikke den dagen!
Hele livet mitt endret seg i fjerde runde.
Det gjorde det virkelig. Dette er noe jeg deler.
Jeg kan si at jeg er komiker, skuespiller, sanger, og fremfor alt
er jeg en overlevende.
Jeg er enig i at frem til tredje runde var det trygt å vise på TV.
Fra runde fire var det Pornhub-saker.
"Gammel mann riser skolegutt."
Det var sprøtt.
Alt endret seg i runde fire, for jeg fikk Popó til å endre strategi.
Frem til da slo han bare ansiktet mitt.
Jeg ble truffet i ansiktet i tre runder og ble nummen.
Jeg gjode noe annet. Det var knust uansett.
Hva skal man uansett med nesa?
Hvem trenger den?
Han la merke til det. Så slo han meg i øret for første gang.
Det var øyeblikket alle så,
da jeg lette etter Vitor Belfort, Anderson Silva, Mike Tyson…
Jeg var livredd.
Men jeg kan forklare hva som skjedde. Da han slo til øret mitt…
…ringte bjellen.
Men i hodet mitt ringte det resten av kampen.
Jeg visste ikke at det var over. Popó gikk og jeg lette etter ham.
"Hvor er den gamle jævelen?"
Da jeg så ham sitte der, sa jeg: "Sliten?
Du er gammel!" Og dommeren sa: "Sett deg."
Jeg sa: "Beklager." Jeg satte meg.
I runde fem hadde P-en i "Piauí"- tatoveringen min falt ned på beinet.
"I"-en var i ræva mi. Jeg ser fortsatt etter aksenten.
Runde seks, jeg husker ikke. Runde seks…
Det kommer i bilder.
Et bilde dukker opp, så er det borte.
Jeg husker noe: "Nei!" Så blir det svart igjen.
Jeg husker den syvende runden.
Jeg husker den fordi jeg tenkte: "Jeg kan begynne å sparke.
Når han ikke ser."
Men det kan man ikke.
Boksingens etikk er: "Over beltet."
Innen åttende runde nøt jeg kampen på en ny måte.
Jeg var ikke der med Popó lenger.
Popó kjempet mot kroppen min.
Jeg så inn fra utsiden "transcenscensielt".
Jeg så meg selv slå: "Han liker det nesten. Så unødvendig."
Jeg så meg rundt og så folk jeg visste ikke var der.
Michael Jackson var der oppe: "Heia!"
"Du trenger ikke bevise noe." Jeg sa: "Nei! Jeg ser meg rundt."
Jeg så mange mennesker.
Moren min kom ikke, men faren min var der.
Så dere at jeg lo?
Jeg ble slått og lo.
Jeg så på faren min i publikum.
Han var våken hele natten for å se på Popó.
Nå ser han Popó banke sønnen sin. Tenk det.
Faren min var så glad. Han jublet. "Kom igjen, Popó!"
Herregud.
Men kampen tok slutt.
Det ble uavgjort.
Faen ta dere! Dere bestemmer ikke!
Dommeren gjør det.
Dommeren løftet Popós hånd.
Jesus løftet min.
Alle var fornøyde.
Jeg ble sint på vennene mine. Jeg var sint. De gjorde narr av meg.
Jeg sa: "Kom igjen." "Kampen var for sent.
Jeg sovnet nesten." Jeg sa: "Hva med meg?"
Herregud. Det er uhøflig å si.
Folk spurte: "Kunne du ha fortsatt?"
Jeg sier alltid at jeg hadde tatt 20 runder til om det bare var meg og Popó.
Problemet er at det var meg, Popó og Tirullipa.
Hvordan kan man fokusere i åtte runder
med Tirullipa som roper: "Ikke drep ham, Popó!"
Det går ikke.
Tirullipa er fantastisk. Han er kommunikasjonens konge.
Vi deler det, derfor elsker jeg ham.
Vi kommuniserer.
Det er tankevekkende å være en del av ulike gjenger.
Jeg så ikke verdien av teater. Jeg trodde det var bortkasta penger.
Etter at jeg dro, forsto jeg det. Man tar del i det.
Det er en grunn til at jeg ville gjøre dette.
Det er en stor kontrast mellom å opptre her og å opptre i Piauí.
Når jeg har show her,
kan jeg holde på hele kvelden, og alle vil le og ha det gøy.
I Piauí, når det nærmer seg midnatt, begynner folk å si: "Du kan slutte nå.
Det blir som The Walking Dead der ute. Vil du slåss mot dem?"
Det er annerledes. Sikkerhetsnivået.
Bare brasilianere. Jeg har vært i 70 land.
Jeg har aldri sett noen si: "Hvor er mobilen min?"
Bare oss.
Fordi vi vet at det tar fem minutter før mobilen har reist gjennom fire stater.
Vi vet det.
Vi ble oppdratt på den måten.
Når du er født og oppvokst i Teresina, har du Teresina-mentaliteten.
Hvis du er født i Porto, vokser opp i Porto, vokser du opp…
Dere har en annen mentalitet.
Jeg ser forskjellen når jeg kommer hit.
Dere spiser med mobilen på bordet.
Jeg ser dem og sier: "Pokker. Jeg er ikke engang tyv og vil rane dem.
De gjør det så enkelt."
Seriøst! Nei.
Jeg vil stjele den.
Dum feil.
Men politiet er effektivt. De kommer og arresterer meg.
I Brasil klandrer de offeret.
Det er din feil.
Du står der: "De stjal mobilen min!" "Hvor da?"
"Foran teateret." "Du ba om det. På denne tiden?"
"Jeg vet at du ringte en Uber, men nå? Kom igjen."
"La oss hjelpe! Hvor dro de?"
"Ned i smuget." Han sier: "Uff. Den får du aldri tilbake! Den er borte.
Det er et farlig smug."
Det er så annerledes. Noen ting må man se selv.
Det er synd at det er så dyrt å reise.
Hvis bare alle kunne se andre kulturer.
Jeg hadde en vits…
Hvem så mitt siste show, My Own Show, på Netflix?
Takk. Det stemmer.
Husker dere vitsen om hilsener over hele verden? Namaste?
Det er en del til av den vitsen.
Den kom aldri til Netflix. Det er en del til.
Vennen min sa: "Den vitsen om India er så god.
Hvorfor sa du den ikke på Netflix?" Jeg sa: "Jeg gjorde det."
"Nei." "Jo."
Han sa "nei". Jeg sa "jo".
Han sa "nei". Jeg sa: "Det er jeg som forteller vitsen.
Selvfølgelig." Han sa; "Se på."
Jeg satte den på.
Etter vitsen hopper man til Afrika.
"Pokker, de kuttet vitsen min." Jeg ble sur.
Dette er mitt arbeid.
Jeg er som en maler. Dette showet er mitt maleri.
Det tar lang tid å forske. Man gir alt.
Tror dere virkelig jeg kan alt jeg snakker om?
Tror dere jeg har setten vandrefalk?
Selvsagt ikke. Vi undersøker for å sikre at alt fungerer.
Vi tester vitsene i Salvador eller Aracaju, eller hvor som helst.
"De lo av dette. Vi dropper dette."
Det er som et sjakkspill.
Så kutter de en vits jeg dro til India for å finne?
Det går ikke.
Når man kjøper et maleri og ikke liker en stein i det, maler man over steinen?
Nei, dette er kunst. Tolk det.
Tål det.
Gi steinen en ny mening.
Jeg var sint for at de kuttet den, så jeg ringte Netflix.
"Hallo, Netflix.
Hvor er dere?"
Kanskje de drikker kaffe i en Tesla et sted.
"Vitsen min." "Det var ikke oss."
Jeg ringte managerene: "Hvor er vitsen min?"
"Vi tok den ut fordi vi trodde det ville få deg i trøbbel i India."
Jeg sa: "Ja, kutt den, bra jobba.
Jeg vil ikke ha problemer i India. En milliard folk som hater meg."
Man kan bli drept.
En milliard folk som hater deg på en gang.
Det vil jeg ikke.
"Men la meg forklare den, kanskje dere forstår."
De kom, og jeg fortalte vitsen. Jeg forfrisket minnene deres.
Jeg snakket om hilsener over hele verden. Namaste.
De sier namaste i India.
Det guddommelige i meg gjenkjenner det guddommelige i deg.
Jeg syntes det var rart fordi det er så åndelig.
Noen ganger får man dårlige nyheter.
Hvordan kan man gi dårlige nyheter etter det?
"Det guddommelige i meg gjenkjenner det guddommelige i deg.
Juninho falt av sykkelen og døde."
Det er annerledes. Men alle har en hilsen. I São Paulo er det et kyss.
I Rio de Janeiro, to kyss. Ferdig.
I Sveits, tre kyss.
I Hellas ville jeg ikke kysse noen. Greske kyss er litt…
Det er mer intimt.
Man kan ikke bare kysse folks rumpehull.
Det er unødvendig.
I Hellas, hils på folk som vi gjør på landet.
Vi finner på lyder, som…
… så drar vi.
Den andre…
…og drar.
Ingen sa noe, men det var en samtale.
Og i India, namaste.
Jeg respekterer det.
En dag gikk jeg ut av et museum. Jeg besøkte et museum og tok en tuk-tuk.
Dere har sett dem på film. Dere har dem kanskje her.
Det er som en motortaxi.
Man hopper oppå og fyren kjører. Jeg satt der…
Slappa av og så på India.
"Jøss, så kult."
Vi dro mot hotellet, og plutselig stopper han.
Han skrur den av.
Jeg ser vi har stoppet, så jeg spør: "Er alt i orden?
Hva skjedde?"
Han peker på tre kuer som ligger i veien.
"Kua har lagt seg."
Jeg har aldri hørt noe sånt før.
"Kua har lagt seg." Aldri.
Det høres ut som et ordtak. "Jeg kommer ikke. Kua har lagt seg."
Siden jeg aldri hadde hørt det, sa jeg bare det jeg tenkte på.
"Kua har lagt seg."
Jeg sa: "Stakkars, han er nok sliten. Kan vi ikke bare kjøre rundt?"
Han sa nei. Jeg spurte hvorfor. "Kuer er hellige her.
Er de hellige i ditt land?" "Ja, selvfølgelig."
"De er hellige hver søndag. Men vi dropper det. Du kan bli lei deg."
Jeg visste det om kyr,
for jeg møtte en indisk fyr på en grillfest i São José dos Campos.
Og jeg spurte ham.
Jeg tenkte: "Jeg bor ikke her, og jeg skal dra uansett. Jeg spør."
Jeg spurte: "Er ikke kuer hellige?" Han sa: "Der borte."
Jeg sa: "Jeg skjønner."
Det er globalisering på sitt beste. Jeg respekterer kyrne.
Jeg respekterte allerede namaste, nå også kyrne.
Jeg var rundt 98% respektfull.
De andre 2% ga kua forslag.
Hvis hun ville. Jeg rullet ned vinduet.
"Flytt deg, din dumme ku!"
Kua brydde seg ikke.
Hun forsto ikke.
Jeg bare ventet.
Jeg er komiker.
Vi tuller. Vi finner på ting.
Vi overdriver. Ikke alt er morsomt.
Vi har i litt farge. Men jeg finner ikke på dette.
Jeg så meg rundt, og de jeg så til siden,
var det en gutt som bæsja ved siden av drosjen.
Han så meg i øynene.
Jeg sa: "Denne gutten driter og ser meg i øynene. Det er ikke greit."
Ingenting.
Den gjorde ingenting.
Jeg finner ikke på dette. Jeg sier det bare.
Gutten var ferdig med å drite, tørket hånden i jorda…
Jeg forteller det bare.
Han tørket hånda i jorda igjen,
vinket farvel med den lille panerte hånda.
Han forsvant blant bilene. Jeg var i sjokk.
"Den gutten tørket ræva med hånda rett foran meg.
Herregud.
Æsj!" Og kyrne reiste seg som et mirakel fra Gud.
Drosjen kjørte. Jeg kunne ikke røre hendene.
Det var som om han kastet dritt på meg.
"Herregud. Gutten tørket rumpa med hånden."
Jeg hadde på Brasil-skjorte.
På hotellet betalte jeg sjåføren,
og da jeg skulle til å gå, sa han: "Hei! Er du brasiliansk?"
"Ja." "Håndhilser man ikke i Brasil?"
Jeg sa: "Der borte.
Namaste."
Da jeg var ferdig, satt managerene mine slik.
"Tror dere jeg sier at alle i India tørker rumpa med hånda?
Dere skjønner det ikke. Det er en vits om kloakksystemet."
Pokker!
Hvis det er et problem i Brasil, med 240 millioner mennesker,
tenk hvordan det er et sted med en milliard mennesker.
Man lærer av erfaring.
Jeg har lagt merke til på mine reiser, og jeg har vært i nesten 70 land,
at musikk er konstant.
To ting bringer folk sammen, latter, man ler på grunn av synergi.
Kanskje du er her og ikke synes det er morsomt,
men du ler fordi alle andre gjør det.
Du vil kanskje ikke klappe, men alle andre gjør det, så greit.
Det kalles synergi.
Jeg blir ofte spurt om musikk.
"Hvordan gjør du det? Du gjør så mye. Humor, skuespill, du blir banket opp.
Du har alltid…"
Ikke mange vet hvordan man lager en sang, hvor man skal begynne.
De sier: "Skriver du den først?
Hva kommer først? Sjangeren eller teksten?"
Det er jobben min.
Jeg skrev "Girassol" på et tidspunkt da jeg måtte uttrykke meg på den måten.
Når man snakker med dramatiske folk, må man snakke deretter.
Når man snakker med frekke folk, må man være klar for uhøflighet.
Man må tenke på hvilken følelse man vil formidle.
Jeg vil røre folk, men kan ikke lage Axé-musikk.
Hvis de danser, blir de ikke rørt.
En fyr med hodetelefoner, som gråter…
Man spør hva som er galt, han sier: "Léo Santana."
Umulig. Det skjer ikke.
Så jeg valgte denne melodien…
For å snakke om berømmelse.
For å snakke om det jeg går gjennom.
Den gode siden og den dårlige. Det er ikke så ille.
Kjendiser klager over privatliv, men de elsker hilsener.
De elsker å få gratis hotellrom. Jeg også.
Om man tar fram mobilen, bruker man ikke et øre.
Man gjør dette og får betalt.
Jeg mister mye. Privatliv. Noen ganger vil jeg forsvinne.
Bo med Neymar og opptre for ham.
"Jeg opptrer for deg. 'God morgen, Menino Ney!'
Jeg gjør det for deg."
Noen ting orker man ikke lenger.
Jeg får gaver med ansiktet mitt på. Jeg orker ikke det.
De ansatte tar klærne jeg ikke bruker. De har T-skjorter med fjeset mitt på.
Man blir sprø.
Folk filmer meg tisse på offentlige bad.
Jeg har sagt det til Luan.
"Luan, den neste som filmer meg tisse, skal jeg tisse på."
Vennene mine vil bare ha barn hvis jeg er gudfar.
Er dette Whinderssons bitcoinmarked nå?
Nei.
Hva gjør jeg med alt dette?
Jeg velger den beste måten, å skrive en vakker sang om det.
Det er derfor dere liker parodiene mine. De er så like originalen.
Det holder å høre på dem.
Jeg vil at dere er koret mitt i dag.
Den nedre og øvre delen gjør forskjellige ting.
Dette er melodien…
Så synger dere…
Sånn, ja. Ett, to, tre…
Ett, to, tre.
Jeg sier…
Jeg betaler med…
Jeg betaler med hilsener
Bra. Den nedre delen synger…
Og den øverste delen…
Ok?
Man betaler mindre, og man gjør mindre.
Ja.
Første rad bare: "Visst pokker!"
Når en dirigent jobber,
bruker han venstre hånd for å indikere bestemte personer.
Han løfter begge hender for å be om større register.
Når han senker dem, synger man forsiktig. Så følg med på hendene mine.
Jeg bruker autotune fordi jeg ser ut som Post Malone.
Så jeg utnytter det.
Jeg betaler med hilsener
Applaus for dere. Det var flott.
Alle vet hva jeg heter
Selv om det er rart
Du sa du var en stor fan
Men du kaller meg Anderson
Sånt skjer.
Det har gått så lang tid
Siden alt forandret seg
Dere sa at billettene er dyre
Men det er utsolgt
Jeg tenker på å droppe alt
Og flytte inn hos Menino Ney
Men det er ikke plass til vennene mine
Og Menino Neys venner
Men når jeg går ut
Trenger jeg ikke tenke på Om noen tar med penger
Det er det eneste jeg liker
Det eneste gode jeg fikk fra berømmelse
Nå dere.
Jeg betaler med…
Jeg betaler med hilsener
Dere er absolutt det beste koret jeg har hatt på denne turneen.
Helt klart.
Veldig fint. Gratulerer.
Jeg blir emosjonell. Takk.
Jeg elsker å si det. Jeg sier det hver gang, og de elsker det.
Mange av dere har sikkert aldri sett et kor.
Eller så har dere ikke fulgt med.
Vet dere hva de gjør?
Dere får ikke dra herfra uten å se og forstå hva de gjør.
De sa jeg kunne navngi koret,
så applaus
for Backstreet Voices.
Lag litt lyd.
Et kor består av fire hovedstemmer.
Alt, sopran,
bass og tenor.
Fire stemmer som jobber sammen for å lage en vakker stemme
som skaper synergi i dette teateret.
Det gir frysninger, man blir emosjonell.
Jeg skal vise dere alle.
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Bare altene.
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Sopranene.
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Bass.
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Tenorer.
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Alle sammen!
Jeg betaler med hilsener
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Porto, lag litt lyd
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Jeg synes det er flott
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Jeg synes det er flott
Jeg har 56 gudbarn
Som jeg ikke kan navnet på
Tirullipa
Tolv Enzo, ni João, fjorten Bia
Åtte José og tre Ana
Ingen Sebastiana
Og hvis jeg vil tisse på en fest
Tar jeg med tre sikkerhetsvakter
Sikkerhetsvakter
Jeg blir sjenert med tre karer
Som stirrer på pikken min
Pikken min
Ingen tror det Når de ser meg på bakeriet
Det tar fem eller seks sekunder Å synke inn
De ber om bilder Jeg tar en video til hele familien
Det er så kult I mellomtiden blir kaffen min kald
En gang gikk jeg inn Og eieren knelte ned på bakken
Han trodde jeg var der med Luciano Huck
Han trodde den gamle bilen Skulle bli renovert
Men jeg måtte skuffe ham
Jeg ville bare ha litt brød
Jeg betalte med en hilsen
Jeg ville bare ha litt brød
Jeg betalte med en hilsen
Pikken min
Den vakreste pikken dere har hørt.
-Pikken min. -Pikken min.
-Jeg betaler med hilsener -Jeg betaler med hilsener
Takk, Porto!
God natt!
Standup fra prekestolen.
Takk for pengene.
Dette er den siste! Vi ses.
Vi ses. Takk, Porto!
Takk, Porto!
Tekst: Trine Friis