Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SCENINGÅNG
Hur är läget, Porto?
Portugal!
Ja!
Ni där uppe?
Ni här nere?
Tack så mycket.
Fantastiskt!
Några från Moçambique?
Moçambique? Du?
Angola?
Kap Verde?
Portugiser?
Brasilianer?
Ge er själva en applåd. Tack.
Vi välkomnar vår musiker. En applåd för Luan Murilho!
Tack för att du kom hit idag.
Föreställningen heter Predika för kören
för vi ska predika, eller hur?
Att predika är nödvändigt.
För ofta…
…måste vi tala på ett visst sätt för att tala om vissa saker.
För att få folk att inse att världen har ett slut.
Det är mitt budskap till er ikväll. Vi har haft det alldeles för bra.
Saker förändras. Sånt som var ovanligt händer titt som tätt nu.
Dagligen hör man om nån tornado eller tsunami.
Det händer så mycket. Pandemier…
Gkay-fester… Det är så mycket hela tiden.
Nej, Gkays-festers eklektiska musik är imponerande.
Jag har aldrig sett så många olika musikstilar på en scen.
Först är det Léo Santana.
Sen Matuê, som är helt annorlunda.
Matuê sjunger "Vill ni flyga?" Men ingen har vibbarna.
Andra vibbar.
Sen kommer Iron Maiden ut.
På morgonen, Padre Fábio de Melo. Herregud!
Alla är höga på inhalationsmedel, vissa ber…
Världen går under. Allt är annorlunda!
De kommande 20 åren blir inte som de tidigare.
Tjugohundatalet var sig likt. År 2000 kändes som 2001, 2001 som 2002.
Inte nu. Nu förändras allt.
Det är inte ens folks röster i deras videor längre, det är Googles.
"Jag sa till min man att ungen var hans. Ha-ha-ha."
Man tänker "Herregud!"
Man kan inte hänvisa folk till en ingenjörs Instagram längre.
Vem vet vad han lägger upp?
Jag rekommenderade min kompis till nån.
Jag gick in på hans sida, och den första videon där var "Frieza!
Varför dödade du Krillin?"
Hur kan jag rekommendera honom för att bygga ett hus?
Med en ansvarsfriskrivning? "Hoppa över den första videon."
"Varför?" "För att han är arg."
Det finns redan en remix av memen.
Killen säger "Frieza!"
Allt händer så fort.
Man får inte komma sent till en klippning.
De tillbringar fem minuter på att filma en huvud
för nån video.
Vad ska man göra medan nån filmar ens huvud?
Vad gör man?
Man är insvept i en handduk och ser ut som en idiot.
Om man beställer vatten på en restaurang gör servitörerna…
"Sluta med showen. Jag är törstig."
Allt är annorlunda. Vi förlorade de enkla sakerna.
Vardagliga saker.
Som telefonkataloger. Vilka här har nånsin sett en sån?
Det var en bok med allas namn, adresser och telefonnummer.
"Hur hittade du mig?" "Du är med i katalogen."
Vi brukade busringa. Ingen visste vem nån var.
"Jobbar du med kläder?"
"Nej." "Så du jobbar naken?"
Ma la på. Fan ta dem.
Ingen visste att det var jag.
Vi berövades dessa saker.
Av algoritmen.
Vad är det?
Det är intelligensen bakom din mobil som väljer vad du sannolikt gillar.
Du behöver inte säga "Jag gillar inte TikTok".
Det behåller bara sånt man gillar. "Gillar du katter?"
"Kolla här." Sen kommer en till.
"Titta, den här dricker." "Så gulligt."
Plötsligt är man som alla andra idioter med nyllet limmat vid mobilen.
Min algoritm skickar mig exakt sånt som jag gillar.
Vilket är videor på tjuvar som försöker sig.
Det är toppen. Brasilianska poliser är komiker.
De filmar. "Var är han? Jag ser honom inte."
Han är där med en bordsduk och en vas på ryggen…
Ett soffbord!
Jag pallar inte.
En förklädde sig till vattenkylare!
Han slängde på sig en duk och höll i behållaren…
Snutarna gick förbi. "Han lyckades visst rymma.
Jag ska bara ta lite vatten." De filmar.
Killen lät till och med…
Han har sett för mycket Tom & Jerry. Otroligt.
Världen går under.
Vi hade det för bra.
Det pågår ett krig.
Ni är spända för att det är nära.
Vi är inte spända i Brasilien. Vi skojar om det.
Vi gör memer.
Ingen jävlas med Brasilien.
Ingen.
Det kanske verkar betryggande, men det oroar mig.
Jag undrar varför ingen jävlas med oss.
Vad vet de som vi inte vet?
Jag blir orolig.
Jag tror att andra länder ser oss som ett barn…
Så måste det vara.
"Anfall dem!" "Nej, låt honom leka."
Jag var orolig, så jag googlade det.
"Brasiliens försvar."
Tydligen
har vi tillräckligt med kulor för två timmars krig.
Det måste vara en strategi.
För jag såg på Twitter att de köpte 35 000 Viagra-piller
till den brasilianska armén.
Strategi!
Det är så vi gör.
"När vi har slut på kulor har vi en annan pistol."
Försök inte ens.
Försök inte ens!
"Vill du invadera Brasilien, din jävel?"
"Här får du Pernambuco." Inte en chans.
Jag fick reda på att vår flygbas är i Natal, Rio Grande do Norte.
Är nån här från Natal?
Om du är från Natal, säg mig,
vem ska attackera Natal?
Vad gör flygplanen där?
Det tar tre timmars till São Paulo. Kriget är över då.
Ska ni titta ner från planet? "Hoppsan, allt brann ner."
Världen går under.
Säg till grannen: "Se upp för apokalypsen."
Se upp.
Vi vet inte ens hur världen går under.
För att vi tycker att vi är så speciella. Jordens viktigaste art.
Världen kan gå under flera gånger utan att vi märker det.
Tänk om det slutar som i Bird Box?
Vi måste vara tysta annars blir vi uppäta.
Folk med allergier blir andras död.
"Var tyst", och jag…
Monstret dödar mig och 12 andra.
Medicin läker inte längre.
Det ersätter bara ens symptom. Det borde marknadsföras som en omvandlare.
"Denna smärtstillande får dig att spy." "Det låter bättre än huvudvärk."
Förkylningsmedicin gör dig sömnig.
Perfekt.
Man kan inte nysa medan man sover.
Den som kom på det är ett geni.
Allt är bakochfram.
Allt förändras. Trafikljusen har förändrats i Brasilien.
Grönt betyder "kör", gult betyder "var försiktig", rött betyder "stanna".
Vem stannar vid rött efter midnatt i Brasilien?
"Glöm att jag stannar här!
De krossar mitt fönster med en tegelsten och rånar mig.
Jag kan få böter, men jag åberopar självförsvar.
Folk kör inte längre när det blir grönt.
För de vet att nån kör mot rött.
Det blir en krock.
Rånare attackerar vid grönt ljus nu.
Allt är bakochfram.
Man kan inte ta en Uber i Brasilien längre.
Nån accepterar körningen och säger "Inte mitt problem".
Han dyker inte upp. Nu måste man ta en taxi till sin Uber.
Jag fick reda på nåt chockerande.
Vi får se vem som blir överraskad och inte.
På vissa ställen i Brasilien,
om det finns ett paket halstabletter på panelen,
så tar föraren emot avsugningar som betalning.
Ibland är det bättre att inte veta.
Det gjorde mig riktigt obekväm. Jag började tänka över min Uber-historik.
"Herregud, vad fanns på instrumentpanelen?
Var det Läkerol? Herregud.
Jag kunde ha sparat pengar."
Fan, jag hatar att slösa pengar.
Det gör mig galen.
Nu vill jag inte prata med föraren. Jag vet inte vad hans avsikter är.
"Om han pratar ska han få veta hut."
Om han ger mig vatten "Vill du att jag suger din kuk, va?
Jag gillar inte såna spel."
Mina vänner säger "Om världen går under hoppar du på ett plan och flyr".
Jag säger "Nej, Jag kan inte leva utan er".
Vi älskar varandra, förutom en sak.
Jag får alltid all ära.
Det är bara jag.
Men det är bara så systemet fungerar.
Det har alltid varit så. De vill ha visningar.
Mitt namn ger visningar. Det är vad de vill ha.
Jag var på flygplatsen häromdagen med Manoel och Mateus.
Två små barn dök upp. "Ge oss lite pengar."
Jag hade inga kontanter, så jag bad Manoel att ge dem nåt.
Han tvekade men tog fram 100 real. Jag sa "Ge 100 till".
Jag tror att mina vänner är som jag. När han tog fram pengar…
Paparazzoerna skuggar alltid kändisar på flygplatsen.
En av dem dök upp och tog en massa foton.
Nästa dags rubrik var "Whindersson ger pengar på flygplatsen".
Med ett foto på Manuel med sin plånbok…
Kommentarerna sa "Whindersson är så generös".
"Hatten av."
Han skickade skärmdumpar i chatten och ville ha tillbaka pengarna.
"Kan du ge tillbaka pengarna du donerade?"
"Slappna av. Systemet funkar så."
Jag älskar att umgås med Robson när jag är full,
för han aldrig blir full.
Efter några klunkar är jag på redan lyset. Men jag är inte europeiskt full.
De europeiska fyllorna är galna.
Ni är nåt extra. Jag dricker och gråter, okej?
Jag blir ömsint.
"Du betyder verkligen mycket för mig."
Alltför ömsint. Men inte ni. Ni skriker på era bilar "Vad fan?"
Ni bråkar med era bilar.
"Vad sa bilen till den där snubben som gjorde honom så arg?"
Det är galet. Det är udda. Så jag gillar Robson.
Jag ber honom att skydda mig. För när jag dricker filmar folk.
Folk övertalar mig att säga saker. Jag har noll koll.
En dag ställde de en kontroversiell fråga om vacciner.
"Vad tycker du?"
"Jag tycker…" Jag var full.
"…att det borde ges utan samtycke."
Han där filmar.
"Urinvånare borde få skjuta det på oss…"
Först efteråt skulle man få veta fabrikatet.
"Den här var nog AstraZeneca."
Först efteråt.
Världen går under.
Ibland går Robson och jag ut och dricker och tar en Uber hem.
Chauffören blir galen när han ser mig.
"Herregud, Whindersson är full i min bil. Jag ger honom vatten."
"Robson, han vill att jag suger hans kuk.
Helvete!
Jag kan inte göra det!
Media kommer att gotta sig i det!
Sug hans kuk, Robson."
När han blir arg på mig sen säger jag "Systemet funkar så".
Världen går verkligen under.
Offentliga tjänster samarbetar inte i Brasilien.
Vi saknar planering. Som brasilianare kan jag säga det.
Vad tog slut först under pandemin?
Toapapper.
Vi var mer oroliga för att torka oss i röven än att äta!
Är det bra planering? Röven före munnen?
Grovarbetare samarbetar inte. I vår stad hade vi avloppsarbetare
och vägarbetare.
Vägarbetarna lagade gropar i vägen.
Nästa dag bröt avloppsarbetarna upp asfalten för att byta rör.
Prata med varandra!
Vi har grundläggande avloppsproblem i Brasilien.
Grundläggande. Avloppen är…
-Grundläggande! -Inget extra.
Det är ingen premie. Det är grundläggande!
Det handlar om två rör utanför huset så att skit inte flyter omkring.
Två rör.
Vi hade ett ämne som hette samhällskunskap .
Man behövde bara tolka bilderna.
En bild på en unge som sket bakom en buske.
Det var skit och en fot med ett kryss som betydde
"Trampa inte i skit. Det är dåligt".
Grundläggande sanitet är livskvalitet.
Vissa barn i Brasilien går till skolan via avlopp.
Ungen stinker när han kommer fram.
Han får ett smeknamn.
"Han är här."
"Vem?" Och ungarna…
"Vem?" De…
Ungen vet inte ens att det är han. "Vem skrattar vi åt?"
Stackarn blir förödmjukad. Ibland ser han saker han inte borde.
På nyheterna visas ett lik i avloppet. "Han dödades i närheten!"
De visar oss sånt på nyheterna vid lunchtid.
Varför vill brasilianare se det vid lunch?
Får vi ingen aptit utan en död kropp. Jag förstår inte.
Ni skulle se min pappa vid lunch.
De säger "14 knivskador!" Min pappa suger på kycklingben…
Han hämtar till och med mer. Herregud.
Ungar ser det och tycker det är roligt.
De är bakom reportern och vill hamna på tv.
För att hamna på tv.
De får inte lära sig rätt och fel.
De blir till psykfall, som Jokern.
Alla har en inre Joker.
Det är konstigt men sant.
Säg till personen bredvid dig "Se upp för Jokern".
Säg det högre. Ni är blyga. "Se upp för Jokern!"
-Se upp för Jokern. -Se upp.
Vad är en inre Joker?
Det är när du bestämmer hur du ska reagera på förödmjukelse.
När träffar man honom? Vanligtvis när man blir slagen.
Inte varje gång. Vi är inte hycklare. Vi reflekterar.
Även som barn förstår vi saker.
Ibland efter att man fått stryk tänker man "Okej. Det var rimligt".
Om man är fattig och förstör saker får man stryk.
Det är logiskt.
Men ibland handlar det om förnedring. Och man vet det omedelbart.
I mitt fall var min familj kaotisk.
Många av er kan relatera eller känner nån som kan.
Det är så mycket bråk hemma att man hellre håller sig borta.
För grupprojekt i skolan sa jag alltid "Inte hemma hos mig
Vi åker till Crackland, det är trevligare.
Vi lär oss så mycket mer där än hos mig."
Jag hatade det! Min pappa vaknade redan arg.
Min mamma också.
Pappa ska göra kaffe. "Finns det inget kaffe i det här jävla huset?"
Mamma sa "Vill du ha kaffe? Här är ditt kaffe!"
-"Jag kan inte dricka utan en mugg!" -Syrran pekade på mig. "Han krossade den!"
Ja.
Problemet hos oss var pengar.
Vi hade inte råd med nåt. Varken mamma eller pappa.
Min bror var rebell. "Fan ta samhället!"
Han hade knäppa affischer på sin dörr. En konstig unge.
Saker förändrades med tiden. Mina föräldrar fick bättre jobb.
Min bror började på högskolan och började duscha.
"God morgon. Vem är den där unge mannen?", undrade jag.
Jag tänkte att jag kunde börja ta med folk hem.
En dag i skolan skulle vi jobba i par.
Jag jobbade med en tjej jag gillade. Jag tänkte "Lägg av!"
Hon frågade var vi skulle vara. "Hemma hos mig.
Följ mig." Och vi gick.
Vi gick inte till mitt rum för vi var barn.
Vi satt i vardagsrummet och läste böcker.
Vi skrattade åt fåniga namn. "Tordesillasfördraget."
"Det låter som tortilla!"
Min mamma kom ut från mitt rum och höll i mina kalsonger.
Hon gick fram till flickan och sa "Vill du dejta den här stinkande pojken?"
Sen började hon skämta om mig.
"Kackerlackor går till hans rum och… Sen vänder de."
"De säger 'Han måste leka med skit där inne. Herregud.'"
Jag tänkte "Jösses, vad gör hon?"
Vad fan?
Nej!
Jag var chockerad. Flickan var chockerad. Hon skakade.
"Vad gör hon?"
Mamma kom och slog mig med mina kallingar tre gånger.
Varför?
Hon viskade i mitt öra
"Jag sa att en dag gör jag det inför nån annan".
Jag sa "Jag fattar.
Du visar mig vem som bestämmer. Det är du".
Jag hade det under kontroll. Jag sa "Mamma älskar att skämta.
Nej, gråt inte.
Jag är van vid det." Hon gick chockerad och skakade…
Hon var chockerad!
Jag bet ihop tills jag kom in i mitt rum,
för en tonårings rum är deras värld.
Därför ska man hålla ett öga på deras rum. Det är där de gör galna saker.
Det är där de gör galna grejor med ballen…
Det är den enda platsen som man skulle våga
kolla på sitt eget rövhål.
Jag bet ihop tills jag kom in i rummet, sen lät jag allt komma ut.
"Jag ska aldrig ta med nån till det här skitstället igen!
Jävla skithus!
Jävla skitballe!"
Jag grät så mycket att jag fick hicka.
Jag hatar att gråta. När jag gråter ser jag ut som en sån där kinesisk mask.
Jag gillar det inte. Mina läppar blir stora…
Det var första gången jag såg min inre Joker.
Första gången grät och såg mig i spegeln. Så här…
"Det gjorde inte ens ont!"
Och mina kalsonger var inte ens smutsiga.
Från mitt fönster såg man ett avlopp. Självklart luktade mitt rum alltid skit.
Jag fick stryk på grund av avloppet.
Nåt grundläggande. Två rör skulle ha räddat mig.
Världen går under.
Det är kört för djuren.
Vi brukade bara ha ett par arter att oroa oss för. Inga problem.
"Arapapegojorna börjar tryta." Då hjälpte vid dem.
"Nu är det lejontamarinen." Så vi satte in lite pengar.
Idag finns det 35 000 hotade arter.
Det finns 35 000.
Om de dör är det för att nån räknar.
Såklart. De gissar inte.
"Oj, bara sex ankor migrerar." Så funkar det inte.
Det finns ett yrke bakom allt.
Google är inte en stor hjärna som svarar på era frågor.
Nån skaffade informationen åt er.
Nån tillbringade en dag med linjerna på världskartan.
"Det här är Mesopotamien."
Nån kartlade det.
Allt kräver jobb.
Experterna som lär sig om djur,
endera utrothingshotade eller återinförda,
är biologer.
Jag gillar att prata om biologer.
För det finns annat än ingenjörer, advokater och läkare.
Det finns massor av viktiga yrken.
Biologer jobbar arslet av sig.
Om ni googlar "Vilket är världens snabbaste djur?"
får ni se att det är pilgrimsfalken.
En fågel som flyger 488 kilometer i timmen.
Det är som formel 1.
Den flyger 105 meter per sekund.
En fotbollsplan per sekund…
Borta!
Ni kan se det på Google.
Men hur såg biologen det?
"Nåt flyger omkring här."
Många riskerar sina liv för er. Det kanske är ni.
Säkerhetsvakter är viktiga.
Alla event har vakter.
De offrar till och med håret. Alla är skalliga.
Det måste man vara. Annars skulle man… "Kom igen!"
Det går inte.
"Fixade vakten det?"
Han står där ute. "Släpp.
Seriös. Jag släpper om du släpper."
Det funkar inte.
Världen går under.
Vi hade det för bra. Jag säger det hela tiden.
Predika för kören. Ni tror att det är en vits om kyrkan.
"Han är klädd som en new-age-pastor."
"Det var musik i bakgrunden av Luan Murilho."
"Han pratar som en pastor." Men så är inte det.
Det här är ingen religiös predikan.
Även om showen heter Predika för kören.
Men kultur är det enda som skiljer oss från djuren.
Det enda som skiljer en människa från ett djur är kulturen.
Bara människor är kultiverade nog att dyrka.
Det som händer här är inte religiöst, men vi dyrkar.
För vad gör vi?
Vi är alla samlade för att se en medlem av vår art göra nåt.
Man ser aldrig se en cirkel av 20 lejon…
De andra lejonen säger "Han är cool!"
Nej.
Bara vi.
Kulturen tar många former i våra liv.
För mig var det teater.
Första gången jag gick för att se nån säga nåt
var jag 17 eller 18 år.
Men jag har sett pjäser sen jag var liten.
För där jag växte upp
framförde de alltid The Passion of the Christ.
Vilka har sett filmen? Räck upp handen.
Vilka har sett den som en pjäs i en kyrka, på ett torg,
i en parad… Ni fattar.
The Passion of the Christ såg man ofta
vid en tidpunkt då jag var outbildad.
Jag visste inte mycket då.
Ni vet när skådisar går utanför bilden och man letar dem bakom tv:n.
Eller när vi trodde att vi kunde gräva ett hål till Japan?
Så var jag med Passion of the Christ. Jag trodde att det verkligen var Jesus.
Ni fattar?
Jag grät med de gamla damerna.
De sa "Den stackars mannen!"
Jag sa "Jag vet! De gör så varje år. Vad har han gjort?" Jag fattade inte.
Jag fokuserade på huvudrollen. Affischen visade Jesus på korset,
så jag höll ögonen på Jesus.
Det finns en romersk soldat i historien
som hugger Jesus med ett spjut medan han blir korsfäst.
Jag tog reda på var han jobbade och sökte upp honom.
Fyra små vänner och jag.
"Tror du att du är tuff, skitstövel? Tur för dig att han överlevde."
För jag hade sett skådisen som spelade Jesus på torget.
"Har Jesus på sig Nike-skor? Herregud.
Han har väl förtjänat dem."
Jag insåg att han inte var Jesus, för han gjorde en tabbe.
Låt mig klargöra en sak även för er där hemma…
Jag pratar inte om religion. Jag pratar om en teknisk aspekt.
Jag snackar kablar.
Okej? Bakom kulisserna.
De där korsen sattes inte upp för tio år sen.
De sattes upp dagen innan och kan börja vingla.
Ni vet?
Vid den här delen av pjäsen var Jesus redan död.
Tekniskt sett kunde han inte röra sig.
Vi känner alla till historien. Han blir korsfäst, stiger upp till himlen,
han förs till graven och återuppstår tre dagar senare.
Jag pratar inte om Jesus, Gud eller religion.
Han är allvetande. Han är i mitt huvud. Jag behöver inte förklara det.
Korset började vicka framåt.
Ingen vill ramla på nyllet.
Det är en instinkt.
Man rör vid en het panna. "Fan!"
Det kan inte hjälpas.
Han var död. Korset vickade och han…
"Det tre dagarna gick fort, mannen."
Så fick jag veta att det inte var Jesus, och så började jag älska teater.
Jag upptäckte att folk kunde spela andra. Det visste jag inte.
Jag började älska teater.
Jag gjorde allt för att se det även om akörerna inte var kända.
För ute i orten fick vi alltid b-skådisar.
"Åh, det är han från Senhora do Destino."
Alla brukade gå.
Ibland var det inga kändisar, men även med okända namn brukade jag…
Jag gick till mina vänner och sa "Titta, Eduardo Spalastrines kommer!"
"Vem fan är det?"
"Han måste vara bra med ett sånt namn."
På skolan sa jag "Har ni sett?"
"Vad?" "Eduardo Spalastrines kommer!"
"Vem?" Jag sa "Ingen aning, men vi tar reda på det tillsammans!"
Och jag gick och tittade.
Teater är svårt i små städer. Min stad har 30 000 invånare.
Min mammas stad som jag pratar om har 2 000 invånare.
Män där är sexistiska. De vill inte skådespela eller bära tunika.
"Jag tar inte på mig nån klänning."
De vill inte bära ängelvingar.
Om man vill paxa en plats behöver man bara rita en kuk på den.
Ingen kommer att sätta sig där!
Nån kan komma från ett 12-timmarsskift och säga "De där skitstövlarna.
De jävlas med mig." Han sitter inte!
Så hela teatern i min stad var gay.
Småungar ville bli ingenjörer, men de tvingades in på teatern.
Ensemblen frågade "Ska vi släppa Jesus eller Barabbas?"
Alla ropade "Barabbas!"
Och hoppade runt.
Det var galet.
Teater är svårt för det finns inte tillräckligt med mikrofoner.
Med 300 skådisar fanns det inte tillräckligt,
så de spelade in replikerna.
De spelade upp ljud och skådisarna läppsynkade.
Men de spelar in det i en studio. De ser inte scenen.
De ser inte alla utklädda. De ser inte Galileen.
Så det finns ingen känsla.
"Jag vet inte. Jag svär att jag inte vet."
På repetitionen är alla utklädda, vackra landskap,
Pontius Pilatus är där… Sen spelar de upp ljudet.
Jag vet inte. Jag svär att jag inte vet.
Så vad gör han? Han försöker överträffa rösten.
Det blir konstigt.
Det är som ett avsnitt av Naruto.
Snubben gör så här…
Jag vet inte. Jag svär att jag inte vet.
Världen går under.
När världen går under
fattar man beslut som man kanske inte hade gjort annars.
Förr tänkte jag "Jag ska slåss med Popó".
Men det var inte på måfå.
Jag gjorde efterforskning. Jag läste på.
Jag lärde mig grunderna om boxning.
Jag vill känna till grunderna om saker.
Ni frågar mig "Vad är ett skämt?"
Det handlar om tajming.
Det finns ingen bättre definition.
Det handlar om tajming. Ett uselt skämt med bra tajming är roligt.
"Fan, han lyckades."
Ett bra skämt vid fel tidpunkt? "Skitstövel. Hur vågar han säga det?"
Tajmingen förändrar allt.
Man behöver inte ord för att skratta med sin bästa vän.
Det behövs bara en blick och ens vän…
Man vänder sig bort för att inte skratta. "Sluta. Lägg av.
Sluta nu. Det ligger ett lik här. Gör inte så."
Boxning handlar om rätt drag vid rätt tillfälle.
Kroppens fysik.
Man slår fel, men man lär sig.
"Vrid höften och benet för att generera kraft.
Du slår hårdare än du tror är möjligt."
Jag lärde mig det.
Jag glömde bara en liten detalj.
Popó visste redan allt det där.
Han har känt till det i 30 år!
I första ronden fick jag så mycket stryk att det var pinsamt.
De skrek "Kämpa!" Och mitt huvud flög bakåt…
Jag tänkte "Vad var det där?" Sen hände det igen.
Popó gjorde inte ens nåt, han bara…
Jag tänkte "Vad fan?"
Jag satte mig förvirrad efter första ronden.
Rond två. "Jag måste bara fokusera."
Efter en sekund hände samma sak igen.
Jag tänkte "Jösses, jag måste inbilla mig".
Jag försöker övertyga mig själv.
Jag möter min motståndare.
Han må slå mig, men jag känner det inte. Galet.
Mitt huvud fortsatte… Jag trodde att Tirullipa drog mig i håret.
"Lägg av!" Det fortsatte. "Lägg av!"
Efter andra ronden tittade jag på skärmen.
Jag såg Popó slå mig och tänkte "Herregud".
I slow motion såg hans hand ut som en kameleonts tunga.
Han drog tillbaka den… "Jäklar!"
I tredje ronden fick jag mer pisk än en matta.
Som när ens mamma vill piska en riktigt smutsig matta.
Så kändes det. Det pågick i åtta ronder.
Men det var bara en match i tre.
Efter det var det uppenbart mordförsök.
I direktsändning. Alla såg det och ingen gjorde nåt!
"Jag älskar dig." "Det gjorde du inte den dagen!"
Hela mitt liv förändrades i fjärde ronden.
Det gjorde det verkligen. Det här är mitt vittnesmål.
Jag kan säga att jag är komiker, skådespelare, sångare och framför allt
en överlevare.
Fram till tredje ronden var det lämpligt för tv.
Från rond fyra var det för perverst.
"Gubbe bankar skiten ur skolpojke."
Det var galet.
Allt förändrades i rond fyra, för jag fick Popó att byta strategi.
Till dess slog han bara mitt nylle. Efter tre ronder blev ansiktet bedövat.
Jag började avancera. Det var redan trasigt, eller hur?
Vad är en näsa värd ändå? Vem behöver en sån?
Han märkte det. Då slog han mig på örat för första gången.
Det var då alla såg
att jag letade efter Vitor Belfort, Anderson Silva, Mike Tyson…
Jag var livrädd.
Men jag kan förklara vad som hände.
När han fick in slaget på mitt öra…
…ringde klockan.
Men i mitt huvud ringde klockan resten av matchen.
Jag insåg inte att det var över. Popó gick och jag letade efter honom.
"Var är den gamla jäveln?"
När jag såg honom sitta där sa jag "Är du trött, va?
Du är gammal!" Domaren sa "Sätt dig".
Jag sa "Ursäkta. Förlåt".
Jag satte mig.
Vid rond fem
hade "P" från min "Piauí"-tatuering fallit ner längs benet.
"I" for upp i röven. Jag letar efter accenten.
Rond sex… Jag minns inte. Rond sex…
Jag minns fragment.
En bild dyker upp… Sen är den borta.
Jag minns nåt. "Nej!" Sen blir det svart igen.
Jag minns den sjunde ronden.
Jag minns, för jag tänkte "Jag kan börja sparkas.
När han inte tittar".
Men det får man inte.
Det är "över bältet" som gäller.
I den åttonde ronden upplevde jag matchen på ett nytt sätt.
Jag var inte där med Popó längre.
Popó slogs mot min kropp.
Jag tittade på utifrån från utsidan, transcendentalt.
Jag såg mig själv bli slagen.
"Det är nästan som om han gillar det. Så dumt."
Jag såg mig omkring och såg folk som inte var där.
Michael Jackson var där. "Kom igen!
Du behöver inte bevisa nåt." Jag sa "Nej! Jag tittar bara på".
Jag såg en massa människor.
Min mamma gick inte dit men pappa var där.
Såg du mig skratta?
Bli slagen och skratta?
Jag såg på pappa i publiken.
Pappa brukade titta på Popó hela natten.
Nu såg han Popó ge sin son stryk. Kan ni tänka er?
Min pappa var så upprymd. Han hejdade på som aldrig förr.
"Kom igen, Popó!"
Herregud.
Jösses!
Men matchen tog slut.
"Det blev oavgjort."
"Dra åt helvete! Det avör inte du.
Domaren avgör."
Domaren lyfte Popos hand.
Jesus lyfte min.
Alla var nöjda.
Jag blev arg på mina vänner.
De drev med mig.
"Matchen hölls för sent.
Jag somnade nästan." Jag sa "Jag då?"
Jösses, vad oartigt att säga så.
Folk frågar ofta "Hade du kunnat fortsätta?"
Jag svarar att jag hade gått 20 ronder till om det bara var jag och Popó.
Problemet var att det var jag, Popó och Tirullipa.
Hur ska man kunna fokusera
när Tirullipa skriker "Döda honom inte, Popó!"
Det kan man inte.
Tirullipa är kommunikationens kung.
Vi delar det, därför älskar jag honom. Vi är kommunikatörer.
Att tillhöra olika kretsar ger en tankeställare.
Jag såg inte värdet av teater. Jag tyckte att det var slöseri med pengar.
När jag väl sett en förstod jag.
Det är delvis därför jag ville uppträda här.
Det är en stor kontrast mellan att uppträda här och i Piauí.
Här kan jag hålla på hela natten, och folk skrattar och har kul.
I Piauí, när det närmar sig midnatt,
börjar folk säga "Okej, grabben, avrunda nu.
Det blir som The Walking Dead där ute. Vill du slåss mot dem?"
Trygghetsnivån är annorlunda.
Bara brasilianare… Jag har varit i 70 länder.
Jag har aldrig hört nån säga "Var är min mobil?"
Bara vi.
För vi vet att det tar fem minuter
för mobilen att färdas över fyra olika delstater.
Vi vet, okej?
Vi är uppfostrade så här.
När man är född och uppvuxen i Teresina har man Teresina-mentaliteten.
Om man är född och uppvuxen i Porto
har man en annan mentalitet.
Jag ser skillnaden när jag går ut här.
Ni äter med era mobiler på bordet.
Jag ser dem och tänker "Fan…
Jag är inte ens en tjuv, och jag vill råna dem.
De gör det för enkelt."
Seriöst.
Jag vill sno dem.
Vilket misstag.
Men er polis är effektiv. De kommer att gripa mig.
I Brasilien klandrar de offret.
Det är ditt fel.
Man står där…
"De stal min telefon!" "Var?"
"Framför teatern." "Såhär dags? Du bad om det.
Jag vet att du ringde en Uber, men vid den här tiden? Kom igen.
Vart skedde det?"
"I gränden." Snubben säger "Jösses,
Den får du aldrig tillbaka. Det är en farlig gränd."
Det är så annorlunda. Vissa saker måste man se med egna ögon.
Det är synd att det är så dyrt att resa.
Om bara alla kunde se andra kulturer.
Vem såg min senaste föreställning, My Own Show, på Netflix?
Tack.
Minns ni skämtet om hälsningar över hela världen? Namaste?
Det finns en till del av skämtet.
Den kom aldrig med på Netflix. Det finns en till del.
Min vän sa "Skämtet om Indien är så bra.
Varför berättade du inte det på Netflix?" Jag sa "Det gjorde jag".
Han sa "Nej". Jag sa "Jo".
Han sa "Nej".
Jag sa "Hördu, det är jag som drar skämten".
Han sa "Titta själv".
Så jag satte igång det.
Efter hälsningsskämtet hoppar det till Afrika.
"Fan, de klippte mitt skämt." Jag blev besviken.
Det här är mitt verk.
Jag är som en målare. Det här är min målning.
Forskningsarbetet tar lång tid. Man ger allt.
Tror ni verkligen att jag kan allt innan?
Tror ni att jag nånsin har sett en pilgrimsfalk?
Självklart inte. Vi tar reda på saker för att allt ska fungera.
Vi testar skämten i Salvador, i Aracaju eller var som helst.
"De skrattade åt det här. Det här tar vi bort."
Det är som ett schackspel.
Sen klipper de bort ett skämt som jag åkte till Indien för?
Så får man inte göra.
Om du köper en tavla och inte gillar en sten på den,
målar du över stenen?
Nej, det här är konst. Tolka den. Gilla läget.
Ge stenen en ny mening.
Jag blev så arg att jag ringde Netflix.
"Hej Netflix.
Var är du?"
Vem vet, de kan dricka kaffe i en Tesla någonstans.
"Mitt skämt." "Det var inte vi."
Så jag ringde mina managers. "Var är mitt skämt?"
"Vi tog bort det så att du inte får problem i Indien."
Jag sa "Ja, bra beslut.
En miljard människor som hatar mig? Nej."
Man kan dö av det.
En miljard människor hatar en på en gång.
Man bara…
Det vill jag inte.
"Men låt mig förklara det så kanske ni förstår."
De kom och jag berättade skämtet.
Jag fräschade upp deras minnen.
Jag pratade om hälsningar världen över. Namaste.
De säger namaste i Indien.
Det gudomliga i mig ser det gudomliga i dig.
Jag tyckte det var konstigt för det är så andligt.
Ibland har man dåliga nyheter.
Hur kan man berätta dåliga nyheter efter det?
"Det gudomliga i mig ser det gudomliga i dig.
Juninho föll av cykel och dog." Glöm det.
Det är annorlunda. Men alla har sina hälsningar.
I São Paulo är det en puss.
I Rio de Janeiro, två pussar. Klart.
I Schweiz? Tre pussar.
I Grekland skulle jag inte kyssa nån. Grekiska kyssar…
De är mer intima.
Man kan inte bara kyssa folks rövhål. Det behövs inte.
I Grekland, hälsa på folk som vi gör på landsbygden.
Vi hittar bara på ljud…
…och går iväg.
Och den andra…
…och går.
Ingen sa nåt, men det var ett samtal.
Och i Indien, namaste.
Jag respekterar det.
En dag lämnade jag ett museum.
Jag besökte ett museum och tog en tuk-tuk.
Ni har sett dem i filmer. Ni kanske har dem här.
Det är som en moped-taxi.
Man hoppar på där bak. Jag satt där bak…
Jag tittade på Indien.
"Oj, vad häftigt."
Vi åkte till hotellet, och plötsligt stannade han.
Han stängde av.
Jag frågade "Är allt okej?
Vad har hänt?"
Han pekade på tre kor som låg på vägen.
Han sa "Kon har lagt sig".
Aldrig i mitt liv har jag hört det sägas.
"Kon har lagt sig." Aldrig.
Det låter som ett ordspråk. "Jag kan inte. Kon har lagt sig."
Eftersom jag aldrig hade hört det så svarade jag bara nåt.
"Kon har lagt sig."
Jag sa "Stackarn måste vara trött. Kan vi inte bara åka runt?"
Han sa "Nej". Jag frågade varför. "Kor är heliga här."
"Är de heliga i ditt land?" "Ja, givetvis."
"De är heliga. Varje söndag brukar vi…
Äsch, vi går inte in på det. Du kan bli sårad."
Jag kände redan till korna,
för jag mötte en indier på en grillfest i São José dos Campos.
Och jag frågade honom.
Jag tänkte "Jag ska ändå gå nu.
Jag bor inte här, och jag ska gå, så jag frågar."
Jag frågade "Är inte kor heliga för dig?"
Han sa "Där hemma".
Jag sa "Jag fattar".
När är globaliseringen som bäst.
Jag respekterar korna.
Jag respekterade redan namaste och nu korna.
Jag var 98 procent respektfull. De andra två 2 procenten gav kon förslag.
Jag rullade ner rutan och…
"Flytta på dig, dumma ko!"
Kon brydde sig inte.
Hon fattade inte.
Jag väntade.
Jag vet, jag är komiker. Vi skämtar. Vi hittar på saker.
Vi överdriver. Inte allt är roligt.
Vi målar upp saker. Men jag hittar inte på det här.
Jag såg mig omkring, och en unge satt och sket bredvid taxin.
Medan han såg mig i ögonen!
Jag sa "Den där ungen skiter och ser mig i ögonen.
Det låter jag honom inte komma undan med.
Nej.
Jag gjorde inget.
Jag hittar inte på det här.
När ungen hade skitit klart drog han handen på marken…
Jag berättar bara.
Han drog handen på marken igen…
…och vinkade hejdå
med sin lilla panerade hand.
Han försvann bland bilarna. Jag var chockerad.
"Ungen torkade röven med sin hand mitt framför mig! Herregud."
Och korna reste sig upp som ett mirakel från Gud.
Taxin körde, men jag kunde inte slappna av.
Det var som om han hade kastat skit på mig.
"Herregud. Han torkade arslet med handen."
Jag bar en Brazilien-tröja.
Vi kom till hotellet och jag betalade chauffören,
och när jag skulle gå sa han "Är du från Brasilien?"
-"Ja?" -"Skakar ni inte hand i Brasilien?"
Jag sa "Där hemma.
Namaste".
Min manager såg på mig så här…
Jag sa "Tror du att jag tror att indier torkar röven med handen?
Du hajar inte. Det här är ett skämt
om det grundläggande avloppssystemet."
Vad fan!
Om det är ett problem i Brasilien med 240 miljoner människor,
tänk er då hur det är i ett land med en miljard människor.
Man lär sig av erfarenheter.
Jag har märkt under mina resor,
och jag har varit i nästan 70 länder, att musiken alltid är viktig.
Två saker för samman folk, skratt…
Man skrattar på grund av synergi.
Du kanske inte tycker att det här är roligt,
men du skrattar för att andra gör det.
Du kanske inte vill klappa, men alla andra gör det så "Okej".
Det kallas synergi.
Jag får ofta frågor om musik.
"Hur lyckas du?
Du gör komik, du skådespelar, du får stryk.
Du har alltid…"
Inte många vet hur man gör en låt.
De frågar "Skriver du den först? Kommer genren eller texten först?"
Så här gör jag.
Jag gjorde "Girassol" vid en tidpunkt då jag behövde uttrycka mig så.
När man pratar med dramatiska människor måste man uttrycka sig dramatiskt.
När man pratar med oförskämda människor måste man vara redo det.
Man måste tänka på vilken känsla man vill förmedla.
Om jag vill beröra människor gör jag inte Axé-musik.
De blir inte berörda när de dansar.
Nån med hörlurar som gråter…
"Det är på grund av Léo Santana."
Inte en chans.
Så jag valde den här melodin…
För att prata om berömmelse.
För att prata om… vad jag går igenom.
Den bra och det dåliga. Allt är inte så illa.
Kändisar klagar på brist på privatliv, men de älskar shoutouts.
De älskar gratis hotellvistelser. Jag med.
Tar man ut mobilen så slipper man betala.
Men jag offrar mycket privatliv. Ibland vill jag försvinna.
Gå live med Neymar och uppträda bara för honom.
"Jag ska uppträda för dig. God morgon, Menino Ney!"
Vissa saker står man inte ut med längre.
Jag får gåvor med mitt ansikte på. Jag vill inte se det.
Anställda tar det jag inte använder.
De går runt med mitt ansikte på sina T-tröjor.
Man blir galen.
Folk filmar mig på offentliga toaletter.
Jag har sagt till Luan.
"Nästa person som filmar när jag pinkar ska jag pinka på."
Mina vänner vill bara ha barn om jag är gudfar.
Är det här Whinderssons crypto-marknad nu? Glöm det.
Så vad gör jag med allt det här?
Jag väljer det bästa sättet
att få in det i en vacker, meningsfull sång.
Därför gillar ni mina parodier.
De är så lika originalet att ni inte behöver videon.
Att lyssna räcker.
Jag vill att ni är min kör idag.
Den nedre och övre delen gör olika saker.
Det här är melodin ni ska använda…
Sen sjunger ni…
Det är allt. Ett, två, tre.
Ett, två, tre.
Jag sjunger…
Jag betalar med
Jag betalar med shoutouts
Bra. Den nedre delen gör…
Och den övre delen…
Okej?
Ni betalar mindre och gör mindre. Så funkar det.
Ja.
Första raden tänker "Ja, för fan!"
En dirigent
använder sin vänstra hand för att peka på specifika personer.
Han lyfter båda händerna för att be om mer röstomfång.
När han sänker dem sjunger de mjukare.
Så var uppmärksam på mina händer.
Jag använder auto-tune för att jag liknar Post Malone.
Så jag anammar det.
Jag betalar med shoutouts
Ge er själva en applåd. Jättebra.
Alla känner till mitt namn
Även om det är udda
Du sa att du är ett stort fan
Men du kallar mig Anderson
Sånt händer.
Det var så länge sen
Sen allt förändrades
Du sa att biljetter är dyra
Men de är slutsålda
Jag funderar på att släppa allt
Och flytta in hos Menino Ney
Men det finns inte plats för mina vänner
Och Menino Neys vänner
Men när jag går ut
Behöver jag inte oroa mig för Om nån har med sig kontanter
Det är det enda jag gillar
Det enda bra berömmelse ledde till
Nu är det ni.
Jag betalar med
Jag betalar med shoutouts
Ni är definitivt den bästa kören jag har haft under hela turnén.
Definitivt.
Mycket bra. Gratulerar.
Jag börjar bli känslosam. Tack.
Jag säger det varje gång och de älskar det.
Många av er har nog aldrig upplevt en kör. Eller så har ni inte uppmärksammat den.
Vet du vad de gör?
Jag låter dig inte gå härifrån
att se och förstå er på en kör.
De sa att jag kunde döpa kören,
så ge en applåd
till Backstreet Voices.
En applåd.
En kör består av
fyra huvudstämmor.
Alt,
sopran,
bas och tenor.
Fyra stämmor som samarbetar
för att skapa en vacker röst
som skapar synergi
här på teatern.
Man får gåshud och blir känslosam.
Jag ska visa er.
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Bara altstämman.
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Sopranerna.
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Basstämman.
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Tenorerna.
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Alla tillsammans!
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Porto, en applåd
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Det är toppen
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Det är toppen
Jag har 56 gudbarn
Vars namn jag inte minns
Tirullipa
Tolv Enzo, nio João, fjorton Bia
Åtta José och tre Ana
Ingen Sebastiana
Och om jag vill kissa på en fest
Tar jag med tre säkerhetsvakter
Säkerhetsvakter
Jag blir blyg att kissa med tre snubbar
Som glor på min balle
Min balle
Ingen tror sina ögon När de ser mig på bageriet
Det tar fem eller sex sekunder Att sjunka in
De ber om foton Jag tar en video för hela familjen
Det är så coolt Medans blir mitt kaffe kallt
En gång gick ägaren ned på knä
Han trodde att jag var där Med Luciano Huck
Han trodde att hans gamla bil Skulle renoveras
Jag var tvungen att göra honom besviken
Jag ville bara ha bröd
Ville bara ha bröd
Och jag betalade med ett shoutout
Jag ville bara ha bröd
Och jag betalade med ett shoutout
Min balle
Det vackraste "balle" någonsin.
-Min balle -Min balle
-Jag betalar med shoutouts -Jag betalar med shoutouts
Tack, Porto!
God natt!
Predika för kören.
Tack för pengarna.
Det här är den sista. Vi ses.
Vi ses. Tack, Porto!
Tack, Porto!
Undertexter: Daniel Rehnfeldt