Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tvrdí nám, že historie je důležitá.
Ve škole nás zkoušeli z letopočtů a jmen.
A to je historie, říkali.
Rok, kdy proběhla bůhvíjaká bitva.
Den, kdy skapal bůhvíjakej zmetek, co měl na svědomí nepopsatelný hrůzy.
A tak dále.
Ale nikdo neví, jaká historie doopravdy je.
Chápete mě?
Ne.
Museli byste to vidět na vlastní oči.
Lidi mi říkají: „Tak ty jsi přežil válku, a navíc jako policajt. Máš mé uznání.“
Jiní říkají: „Ty svině, měl jsi udělat tohle a tamto.
Jak jsi to mohl dopustit?“
Víte, co to je?
Potřeba lidí soudit.
A vždycky, když je po všem.
Ale když jste u toho,
když nevíte, co přinese zítřek,
a to neví nikdo, ani já, ani vy,
víte úplný hovno.
Vítám vás u antverpské policie.
Představujete prostředníky mezi naším lidem a Němci.
Vaše uniforma má vzbuzovat respekt, musí být čistá, stejně tak vy.
Veškeré záležitosti budete konzultovat se svým nadřízeným.
A budete poslouchat jeho rozkazy, samozřejmě do puntíku.
Víme?
Tak, tím máme oficiality za sebou.
Teď neúředně. Clémente, zavřete dveře.
Pánové, až vás zítra vypustíme do ulic,
ten váš intenzivní dvoutýdenní výcvik
vám bude platný asi jako pohřebáku brzdy.
Naprosto k ničemu.
Je totiž jediná věc, na kterou musíte pamatovat.
Jediná.
Šli čuníci po silnici,
šli spolu na vandr.
Zpívejte.
Šli na vandr.
Do toho, chlapci, zpívejte.
Šli na vandr.
Jen do toho.
První čuník měl cylindr...
Všichni. Dietere!
Četník tomu přihlížel...
Slyšeli jste? „Četník tomu přihlížel“?
To je jediná věc, na kterou musíte pamatovat.
Budete jen stát a přihlížet.
- Jak velkej má tetička Alice zadek? - Řekl bych asi nějak takhle.
Prdel jak tři dvory.
Počkejte, teď to přijde. Tetička Alice se vždycky ohne a při tom...
se mi dívá přímo do očí. A jen mlčí.
Takhle se dívá.
Máš to?
To je prdelka!
Je to ona?
Tři franky za obrázek.
Mládenci!
Na téhle adrese bydlí lidé, co odmítají pracovat. Musí být zatčeni.
Doveďte mě tam.
- Nechodí vždycky ve dvou? - Taky jsem myslel.
K čemu ty řeči?
Mrskněte sebou.
To bude nějaký rozkaz.
Vy jste mi dvojka...
Tak na co čekáte?
- Jdeme. - Tu máte.
ANTVERPY 1942
Chajim Lizke?
- Ano. - Půjdete s námi.
Já? Kvůli čemu? To musí být nějaký omyl, pánové.
Dělej.
- Ukážete mi povolení? - Židům nic neukazuju.
Už rozumím. Chcete peníze. Prosím, pojďte dál.
Pojďte dál.
Z baráku nikdo nesmí ven.
Kde jsou ty prachy?
Tudy, prosím. Mám je tady.
Pusťte mě. Chci ji dát k sousedům.
Prosím.
- Jeanne, můžu ti ji tu nechat, prosím? - Myriam.
- Vrátím se, co to půjde. Dobře? - Ovšem. Tak pojď.
Neboj se. Brzy se vrátím.
Tak pojď, zlatíčko.
Ne.
- Mami! Pusťte mě! - Buď zticha. Tiše!
- Mami! - Buď ticho. Prosím!
Tak bude to, dědku?
Vydržte. Prosím, vydržte. Prosím. Já vím... Já vím...
Už toho mám dost.
Slyšels? Odprásknu tě jako psa.
Rozuměls?
Jsme slušní lidé. Vím, kde ty peníze jsou.
- Najednou sis vzpomněl. - Ano!
Prosím.
- Už žádný kecy! - Prosím.
Ven!
HITLEROVI NIC! NAŠE JÍDLO PATŘÍ NÁM!
Scheisse, moje prášky. Ani hnout!
Halt!
Tak ji zastavte, vy idioti!
Scheisse!
Ty blbá krávo!
Spratku jeden, pusť mě!
Pusťte mě!
Pusťte mě! Mami!
Co děláš? Ty špinavej židomile!
Mami!
- Podívej se, cos proved! - Prosím, ne.
- Ty špinavej židomile! - Prosím!
Podívej se, cos proved!
Tatínku.
Wilfriede?
Tady nejsi v holubníku.
Sice si vyděláváš, ale to neznamená, že si budeš dělat, co se ti zamane.
Co se ti stalo?
- Pojďte, musíte pryč. - Lode?
Kde jsi byl celou noc?
Bratříčku, co se ti stalo?
- Prý to byl oficír SS. - Ne, ty imbecile, byl to feldžandár.
To jsou ti s těmi plechovými slintáky.
- Každopádně se říká, že zmizel tady. - Tady?
- V naší čtvrti, v šestém okrsku. - Byl ve službě?
Zamysli se nad tím... Chlapi, pohyb, jděte se napsat.
Blbče, myslíš, že šel do židovské čtvrti jen tak na procházku?
Třeba šel za ženskou nebo tak něco.
Pojď, prosím tě.
Je to velmi, velmi zajímavý příběh, opravdu.
- Celé mi to přijde tak bizarní. - Ano.
Předpokládám, že po okolí jste se ptali.
Není na co se ptát. Já tam byl,
a žádného polního četníka jsem neviděl. To jsem vám řekl.
- Říká, že jsme... - Máte nás za hlupáky?
Ten pohřešovaný četník dostal rozkazy,
podle kterých si měl obstarat policejní doprovod.
A vaše policejní stanice je přímo po cestě.
- Ukaž mu knihu. - Ano, vezmu...
A co říkal jeho kolega?
Hlídkují totiž vždy po dvojicích, není-liž pravda?
Nebo snad měl za lubem něco, o čem kolega neměl vědět?
- Překlad? - Není třeba.
To byl jen takový žert. Humor.
V knize nic není.
Jean měl takový pohled...
Viděl nás. Viděl nás s tím četníkem.
Uklidni se.
Jean trvá na tom, že ten chlap tady vůbec nebyl. To jsi slyšel, ne?
Co když budou vyslýchat i nás?
Tak jim řekneme totéž, co Jean.
- Co když nás viděl ještě někdo? - Nikdo jiný u toho nebyl.
Pojďte sem, mám pro vás prácičku.
Á, tihle dva.
Výborně.
Pánové, naléhavě potřebuji policejní eskortu. Jde o komunisty.
Ven!
Máte hlad?
HITLEROVI NIC! NAŠE JÍDLO PATŘÍ NÁM!
Tak jez.
Komunistický svině sežerou všechno.
Všem zde přítomným dám ještě jednu šanci.
Řekne mi někdo, co se stalo s naším polním četníkem?
Nikdo?
Řekni číslo.
Od jedničky do osmi.
Tak mluv.
Tři.
Raz...
dva...
tři.
Ten feldžandár. Kdo o něm něco ví?
K zemi.
Raz, dva, tři.
Za smrt jednoho německého vojáka vás bude pykat mnohem víc.
Nicméně...
vás potkalo štěstí.
Vás čeká cesta
do komunistickýho ráje.
Ale krucinál.
Ano?
Promiňte mi, že ruším, pane Verschaffele, tady Jozef.
- Smíme o něco požádat? Je to naléhavé. - Jo.
Neobtěžoval bych vás, kdyby... Ještě jednou se omlouvám.
- Říkal jste, že kdybychom potřebovali... - Ale ovšem.
Vždycky jsem myslel, že z tebe bude velký umělec.
Kreslíš ještě, Wilfriede?
Já maluju. Samé autoportréty, Jistě jsi nás všechny dávno předčil.
Tím jsem si jistý. S takovým nadáním strčíš do kapsy všechny.
Něco jsem vám přinesl. Rybu. A teď k věci...
- A ti židé utekli? - Ano. Tady to je. Tady se to stalo.
Opravdu jsi tu byl sám?
Ano. Byl to můj první den. Nikoho tu neznám.
Byla to nehoda. Tak bys přísahal, viď?
Přísahám. Uklouzl na blátě.
Nu, tak se podíváme.
Ten kanál bylo to jediné, co nás... co mě v tu chvíli napadlo. Víte?
To se stává, ne?
Wile.
Je pryč.
Byl tady, přísahám.
Němci už to tělo našli. Ach, Wile.
Pojďte sem, oba.
Dobře mě poslouchejte. Jestli to praskne,
tak tě postaví ke zdi.
A kromě toho, teď když to všechno vím...
to ze mě činí komplice.
Rozuměno?
Co naplat. Vynasnažím se to nějak vyřešit s mein freund Gregorem, ale...
samo sebou to nebude zadarmo.
- My moc peněz nemáme. - Kdo mluví o penězích?
Váš syn je talentovaný malíř. To se může hodit.
A navíc je v policejním sboru.
To se může hodit ještě víc. Mně i mein freund Gregorovi.
Rozuměno?
- Ano. - Tak domluveno.
- Ano, pane. - Výborně, takže si rozumíme.
Tělo je pryč.
Ty ses tam vrátil?
Tělo bylo pryč.
Nikomu jsi to neřekl, že ne?
A ty?
Ne.
A ty židi? Už je chytli?
Jsou na útěku.
Říká kdo?
Kdes to slyšel?
Přemýšlej.
Mrtvý feldžandár...
Všichni ho hledají.
Jde nám o život.
- Wil mě zachránil. - Jak dlouho ho znáš?
Jak dlouho trvá výcvik? Zajímá mě, co je ten Wil zač.
Kde bydlí, kdo jsou jeho rodiče...
Chci, aby věděl, že je pod dohledem.
Díky za pozvání.
- A gratuluju k cenám. - Negratuluj mně, gratuluj zvěři.
Dej mi kabát.
Jdi dál.
- Madam. - Maria.
Doufám, že máš hlad.
Dobrý večer.
Yvette, to je Wilfried. Přezdívá se mu Wils.
Je to Lodeho kamarád.
Většina lidí mi říká Wil.
Představovala jsem si tě jinak.
Wils.
Od holiče na Rotterdamstraat?
Ne, nejsme příbuzní. Můj otec pracuje na radnici.
Na radnici?
Mluvíte doma německy?
Sem tam prohodíme slovo, jako všichni. Ausweis, bitte, Kartoffeln...
No jo. Sedni si. Nebo sis nasral do gatí?
Táto.
Tatínku?
Stačí.
Máte doma rádio?
- Jaké stanice posloucháte? - Vždycky si každého lustruje.
Zajímám se o lidi, hochu. Takové otázky kladu i svým zákazníkům.
Tak mluv. Co doma posloucháte za stanice?
V rádiu toho moc není.
Doporučíte mi něco?
Jsi tady jenom proto, že ti nevěříme.
Máš v rukách naše životy.
Nevěříme ti.
- Tak tatínek pracuje na radnici. - Ano.
To pro tebe není dobré.
Komu jsi o tom feldžandárovi řekl?
Vůbec nikomu.
Můžeme ti věřit?
A já vám věřit můžu?
Jsme na stejné lodi.
Nemohli jsme si pomoct.
Lode...
Jestli ho zradíš, tak tě podřežu.
Jsme tady, Wilfriede. Podívej na ten palác.
Tenhle dům jsem převzal po židovi, co musel neodkladně odjet.
Starám se mu o něj, prokazuji tomu muži laskavost.
A až se vrátí?
Neměj starost. Podle mein freund Gregora se ten chlap jen tak nevrátí.
Jen se podívej, Wilfriede. Tady se nám to bude malovat.
Neměj obavy, ten žid se nevrátí. Jsou lidé, co vědí víc než ostatní.
- Rozuměno? - Asi ano.
Chci ti něco ukázat. Víš, co je v dnešní době důležité?
Vědění. Vědění a ideály.
Například já jsem idealista.
Čtyři roky před začátkem války jsem začal sledovat dění v přístavu,
a to hlásím mein freund Gregorovi. A to je mé vědění.
Předával jsem mu informace
a dostával za to měsíčně tisíc franků, po čtyři roky.
- Čmuchali tady už tehdy? - Všichni to zaspali.
Abys věděl, v tobě též vidím idealistu, příteli.
- Idealistu? Ve mně? - Ano, takoví jsou nejlepší.
Idealisté, co nevědí, že idealisty jsou.
U tebe je navíc bonusem to, že jsi umělec.
Musíš malovat. Umění, příteli můj, je zápas.
Rozuměno?
Až příliš dlouho jsme dovolili židům kalit vody našeho umění.
A jakmile se ty staneš oslavovaným umělcem v zemi osvobozené od židů,
tak řeknu, že jsem tě objevil.
Pojď.
Jsou prohnané, bojácné a přitom kruté. Vyskytují se v hojných počtech.
V říši zvířat představují zákeřné strůjce nekonečného ničení.
Podobně jako židé v říši lidí.
Východního žida pozná každý podle pejzů, plnovousu a jarmulky.
Pokud je nenosí, jeho původ odhalí jen člověk bystrých smyslů.
Jeho domovem je Asie.
Odtud migruje přes Rusko a země Balkánu do Evropy.
Sieg heil!
Izraelité jsou jako jed, přátelé moji.
Jak dlouho? Jak dlouho ještě hodláme ten jed pít?
Jsme národem, co skloní hlavu a podřídí se?
Nebo jsme národem lvů?
Národem lvů!
Národ, který popírá vlastní charakter, si nezaslouží být národem.
Árijec, který jen přihlíží,
zatímco jeho krev a půda je znesvěcována,
si nezaslouží být Árijcem.
A proto říkám... židi ven!
Židi ven!
Do synagogy!
Židi ven!
Do synagogy míří rozlícený dav! To neskončí dobře!
Všichni za mnou!
Už nejseš tak od rány, co?
Nebo se ti to snad líbí?
Nechte toho, už jsou tady! Zadržte! Už přijeli!
Nuže? Jste snad na fotbale?
Krucinál práce!
Čekáte na ceremoniál?
Už jste snad viděli dost! Všichni domů!
Všichni domů, k čertu! Zbabělci!
Wilfriede. Příteli!
Kam jsi zmizel? Přišel jsi o nejlepší.
Bylo to fantastické!
Fantastické, příteli!
Bylo to fantastické! Měl jsi u toho být!
Ano! Tak se to dělá! Matko!
Co to je? Máš novýho kámoše?
Tady ne.
Musím ti něco ukázat.
Lode, uklidni se! Tak to není.
- Uklidni se. - Kolaborante!
- Uklidníš se už? - Kolaborante!
Chci ti něco ukázat. Pojď.
Přivedl jste kamaráda.
Díky za všechno, co pro nás děláte.
Schoval jsem je v trafostanici a pak je přivedl sem.
- Jak je na tom? - Doteď nepromluvila.
- Přinesl jste vajíčka? - Ne, jídlo s sebou nemám.
Na, popros je, ať to vylijí.
Díky.
Teď mě zajímá, co se stalo s tělem.
Shodili jsme ho z Willemova doku.
S kým?
S Yvette?
S přáteli.
Z odboje?
Přátelé,
strach máme všichni.
Není důvod se za to stydět.
Důležité jsou činy.
Byť se může stát, že se do dějin nezapíšeme.
Ale pro slávu to neděláme.
Naše oběti...
jsou nezbytné, stejně jako náš strach.
Lidé jsou odváděni ze svých domovů.
A naše odpověď?
Stříháme dráty.
Píšeme po zdech slogany.
Ruku na srdce, jsme jako děti, co Němce jen trochu škádlí,
místo aby s nimi bojovali.
Víme, že se chystají razie.
To víme.
Nevíme kdy, nevíme, kdo se do toho zapojí,
a už vůbec nevíme kde. Vlastně nevíme nic.
Ale ptám se vás...
Chceme to změnit?
Chceme zachraňovat lidské životy?
To je ale návštěva.
Jdi dál.
Jdu pro maso.
Možná jsem se v tobě spletla.
Co jsi zač, Wile?
Někdo, kdo je rád, že není ta slepice.
Pověz, slepičko, tancuješ?
Umíš tancovat?
Wilsi.
Na. Vepřové to není.
A k tomu vejce natvrdo.
A hele, Fred Astaire.
S Yvette opatrně.
To vypadám jako takový grázl?
Nemyslím tebe, myslím ji.
Opatrně.
Zlomí ti srdce.
Děkuji.
Dětská léta, sladká dětská léta,
nosím si je po všech dílech světa.
Jen tiše vzpomínat,
smutně tu na nohou stát.
Brzy se slunce skloní, a jsem stár.
Malý dům tam stojí, letní žár.
Malý chlapec si tam kdysi hrával.
Kolébku tam v rohu měl.
Tehdy ještě nevěděl,
že vzpomínka rozplyne se jako sen.
- Jsem tu pro košťata. - Pro která?
- Ta červená. - To musíte nahoru.
Byli informování.
To je ten, o kterém jsi vyprávěla, Bianco?
Musíš si vybrat krycí jméno. Já jsem Valentino.
Angelo.
Angelo se k tobě hodí.
Vítej, Angelo.
Slyšel jsem, že jsi zadobře s těmi kolaboranty z kavárny U Drozda.
No...
To je dobře, na tom není nic špatného.
Kdyby se ti doneslo něco o raziích, neváhej nám o tom povědět.
Ovšem opatrně, s těmi lidmi je neradno si zahrávat.
Ale sbliž se s nimi.
Kde jsem to skončil? Jo! Tak tomu židákovi povídám:
„Čas určuju já, a tvůj právě vypršel. Rozuměl jsi?“
Strčte si to zpátky do kalhot, pane Verschaffele. Třikrát gin?
- Jo! - Pro mě pivo. Kořalku pít neumím.
Pivo pro našeho umělce, a taky něco pro Suse.
- Dobrý večer, pane Verschaffele. - Sus, básník. Další z mých objevů.
Sus je pro mě jako reinkarnace Paula van Ostaijena.
Nepřeháním, ani trochu.
- Posaď se u nás. - Ani nápad!
Sedni si támhle, kůže líná. Básník, co v životě nehnul prstem.
- Wilfriede, tohle je Jenny. - Těší mě.
- Hospodská.
Jsem jeho ohnivá múza.
- Ale jdi, Jenny. - Copak to není pravda, Felixi?
Felix mi zařídí obchod s doutníky.
To mi slíbil. Možná, až budu šedivá.
- Trpělivost, drahá. Obchodu se dočkáš. - Při další razii, slíbils to.
Má cher, stojí mě majlant.
Ukaž se, ať na tebe vidím.
- Omere? - Ano?
- Wilfrieda, věřím, znáš. - Ach, ten malíř.
Wilfriede, to je Omer Verschueren, notář.
Co kdyby ses od Wilfrieda nechal namalovat?
- Maluješ taky portréty? - Ano, ale ty jsou nejtěžší.
- Já si dám gin. - Wilfriede...
Irmo, dvojitý gin pro pana Vingerhoetse.
Pojď k nám, Eduarde.
Co tady dělá ten zrádce? Kdo ho sem přitáh?
- Není to fuk? - Co proti tomu chlapci máš?
Ten hoch je jedním z nás. Je náš. Co to do tebe vjelo?
Díky, Irmo.
Když jsme vtrhli do synagogy, tenhle zrádce bil na poplach.
Utíkal na stanici donášet.
Bál jsem se, že se někomu něco stane. Byla to má povinnost.
Prosím tě, Eduarde. Ten hoch to bral jako svoji povinnost.
Hovno povinnost! Proč ho bráníš?
Vždyť je u policie teprve krátce. Ještě neví, jak to chodí.
Že neví?
A co ty, Verschaffele?
Třeba jsi ho tam poslal sám, abys nás sabotoval.
- Kušuj, Eduarde. - Nechceš se uklidnit?
Koukej vážit slova.
Važ slova.
Uvidíme, co tomu řekne Gregor.
Mein freund Gregor se ti vysměje do ksichtu. Bezpochyby.
- Pánové... - Bezpochyby!
- Pánové! - Bezpochyby!
Felixi, jen klid. Dej si pozor, co Gregorovi vyžvaníš.
Gregor je podivín, Felixi.
Na stanici mě nikdo neposlal, a už vůbec ne pan Verschaffel.
Uznávám, že jsem Wilfrieda mohl na tu situaci lépe připravit.
Ten hoch je poetická duše, nemohl si pomoct.
Je to donašeč. Prý „poetická duše“...
Že o donášení mluvíš zrovna ty, špinavej Palečku.
Proč se mu vůbec říká Paleček, když má takovej frňák?
To mluví za všechno. Nalijme si čistého vína, což?
To snad není pravda...
Pojďte si všichni připít!
Na bezelstnost mládeže! Ať se těch hloupostí natropí co nejvíc.
- Naivita k mládí patří. - Na mládež!
- Pojďte, zastřílíme si. - Zacpi si uši.
Nedělej to.
Do prdele práce! Jděte s tím ven, vy magoři!
- Radši půjdu. - Zase se předváděj...
Nalij mi ještě.
Našla jsem adresář. Byl schovaný ve váze.
Gregor Schnabel, Obersekretär, Geheime Feldpolizei.
Dvě telefonní čísla.
„ Mein freund Gregor.“ To jsou ty jeho německé styky?
- Jo, ale jsou tady i jména místních. - Kolaboranti?
O většině z nich víme, ale je tu i pár překvapení.
Podlézat Kozí bradce se vyplatilo.
Podívej. Doklady o vlastnictví k sedmi domům v židovské čtvrti.
Je jich víc než sedm.
Všechny za směšnou cenu. Všechny od notáře Omera Verschuerena.
Je toho víc.
Obchod s doutníky.
Kozí bradka slíbil Jenny obchod s doutníky.
- Rijfstraat. - Je mezi těmi doklady?
- Podívej se. - Není.
Ten obchod jí ještě nedal.
Říkal, že až po další razii.
Musíme hledat dál.
Vydrž.
Ty jsi zase nechal rozsvíceno?
Ty hlavo děravá, to děláš pořád.
Pustím gramofon.
Hyjé, koníku, hyjé! Převez dámu přes kaluže!
Ne, nepřestávej. Prosím.
Jen pojď, Wilíku.
Ale, náš náměstek. Blahopřeju. Děláš mi radost, Palečku.
Rozuměli všichni, co mají dělat?
Uzavřete ulice, nikdo nesmí ani dovnitř, ani ven.
A nepleťte se jim do cesty.
Ty židy musel někdo varovat.
Do hajzlu!
A to s velkým předstihem.
Takže mezi sebou máme krysu.
Má einsatzgruppen dostala rozkazy teprve před hodinou.
A když pominu to,
o plánu neslyšel nikdo ani slovo.
Jediný, kdo o tom věděl, jsem byl já, Felix Verschaffel a vy.
Tu krysu najdu a osobně vám ji přivedu.
To bych vám radil.
Dvakrát se zklamat nenechám.
Tak my jdeme!
Pojď sem, můj kmotřenečku.
Vy dva spolu chodíte? Představ nás.
- To je Yvette, a tohle je tetička Emma. - Těší mě.
Jsi taková pěkná, mlaďounká.
Pojď, chci ti někoho představit. Nemáš žízeň?
Pojď, nestyď se.
Wile, pojď, máme tu pití.
Miláčku.
To je můj synovec Wilfried, a to je Yvette.
Je mi ctí. Udělejte mi tu radost a posaďte se u nás na sofa.
My se známe.
Máš tak krásné vlasy. Prozraď tetičce Emmě své tajemství.
To je ale nečekaná náhoda, že?
Dáš si něco? Šampaňské? Šnaps? Nic?
Děje se něco? Přijdeš mi nějaký strnulý.
Odpusť, nechci tě uvádět do rozpaků.
Ano, jsem v roli okupanta, a je mi líto, že to tak je,
ale nejsem tvůj nepřítel.
A nebylo to v plánu,
ale s tvojí tetičkou Emmou jsme se do sebe bláznivě zamilovali.
Ta ženská mě přivádí k šílenství!
Tak, kdyby ses někdy ocitl v nesnázích...
Á, zástupce antverpské policie.
Já si šnaps nedám.
Nuže...
Eins, zwei, drei... do dna!
Tihle antverpští policisté jsou jako sportovci.
Wile, půjdeš si zatancovat?
Tady jsi mezi přáteli. Když piješ, tak jsi jedním z nás.
A pokud nepiješ, tak nejsi.
Může ti to připadat poněkud neomalené,
ale mezi vojáky to tak chodí.
Ten, kdo pije, je kamarád.
A kdo nepije, je zasranej mlíčňák, a já mlíčňáky nesnáším!
Prosím tě, napij se. Vypadáš tak napjatě.
Prý mlíčňák!
To snad ne...
Gregore, nebuď na toho chlapce takový. Jsi zlý.
Andílku, to není žádný chlapec.
To je chlap, jak se patří.
- Velmi dobře. Velmi dobře. - Teď se to teprve rozjede!
Eins, zwei, drei... do dna!
Eins, zwei, drei...
Do dna!
Přestaň.
Wile?
Co v práci? Všechno v pořádku?
Tvá tetička mi vyprávěla zajímavou příhodu z tvého prvního dne u policie.
Prý jsi přišel domů pozdě v noci, uniformu celou od bláta,
a kolega na tom byl stejně, předpokládám.
Jak jsem řekl tvé tetičce, zajímalo by mě...
co se ti stalo.
Jistě to je humorná historka.
K popukání.
Jdu se vychcat.
Wile...
Wile!
Jak čumí!
A heleme se...
- Běž do hajzlu. - Čůráme malým pindíkem, čůráme?
Sereš mě. Nebudu se opakovat. Táhni!
„Táhni, táhni.“ To jsou ale velký řeči.
Máš velký řeči,
ale ve skutečnosti nejseš nic než Verschaffelova loutka.
Wile! Wile, nech toho!
Wile!
No? Jsi na sebe hrdej? Chceš se nechat zabít?
- Tak mluv! - Emma říkala, že jsi provokoval esesáky.
Pamatuješ si to? Já ti to připomenu.
Toho chlapa jsi zřídil tak, že skončil v nemocnici!
Je to přítel pana Verschaffela!
O Verschaffelovi mi nemluv.
Víš vůbec, kolik mu dlužíme?
Vím, že mu líbáš prdel a očekáváš, že budu dělat totéž.
- Ty nevděčnej pse! - Nech mě!
Měj úctu k otci!
Tetička Emma nám všechno řekla, o té ostudě, co jsi natropil!
Červená. Zelená!
ŘEZNICTVÍ FRANS METDEPENNINGEN
Pamatuješ si, cos vykládal?
Ano, nebo ne?
Ty jsi...
před všema těma náckama...
vyřvával, že Suse shodíš z Willemova doku,
že vedle toho mrtvýho četníka je místa dost.
Jestli ten dok vyloví, tak jsme v háji.
Všichni.
Ještě je možnost, že ti nic z toho nerozuměli.
- Stejně jako je možnost, že si to spojí. - Jean si to spojí.
Ten nás s tím feldžandárem viděl.
Dostali nás.
- Musíme se zašít. - Tak a dost. Tohle nikam nevede.
Lode, obleč si uniformu a upaluj do práce. Švihej.
Ty taky.
Maurice, seber se přece.
Dej se do kupy. Dělej.
Zklamal jsi mě.
Pojďte s námi.
Tak tady ho máme, muže činu!
Divokou šelmu, největšího pijáka v Antverpách.
Spalo se ti dobře? Máš kocovinu?
Nestůj tam jak solný sloup, pojď nahoru. Poběž.
Jak dobře znáš místní dějiny?
Věděl jsi, že stavbu Willemova doku nařídil v roce 1803 sám Napoleon,
ale otevřen byl až o deset let později? Věděl jsi to?
Věděl jsi také, že není tak hluboký, jak by se mohlo zdát?
Jen šest metrů. Žádný proud.
Ale proč ti to říkám... Chci ti něco ukázat.
Tohle jsme našli v kabátu zavražděného četníka.
Jeho rozkazy.
Jak vidíš, měl v plánu zatknout nějaké lidi, co odmítali pracovat.
Předpisy znáš. U zatýkání musí být i policejní doprovod. Pojď.
Z vaší policejní stanice. Nevíš o tom něco?
Proč jsi zastavil? Jen pojď.
A chtěl bych ti ukázat ještě něco, jestli můžu.
Víš, jaké to bylo zklamání, když se jeho tělo našlo?
Ten případ byl uzavřen. Byla sjednána náprava.
Komunisté byli potrestáni.
A já teď musím celé vyšetřování rozjet nanovo.
Tak tedy... tolik k mé roli v tomto příběhu.
Zatím nevím, jakou roli v něm hraješ ty.
Povíš mi to?
Pojď.
A hele, mlíčňák.
Sedni si.
Tvůj kolega dál popírá,
že se ten zavražděný četník zastavil na vaší stanici.
Ty mu věříš?
My ne.
Ten četník byl viděn cestou na vaši stanici.
My ho neviděli, na stanici nebyl.
Na vaší stanici ho nikdo neviděl.
Ale ty jsi věděl,
že jeho tělo leží ve Willemově doku.
Byl jsem namol.
A přesto ses trefil. Jak je to možné?
- Někde jsem to slyšel. - Slyšel. Výborně. Od koho?
Od něho?
Nechceš mi něco říct?
Ne?
Tak pojď.
Kdo toho četníka viděl? Ty, nebo on?
Ty, nebo on?
Nebo snad oba?
Šli čuníci...
...po silnici,
Četník tomu přihlížel.
Jean nic neprovedl.
Je hezké vidět, že se vzájemně kryjete. To má svou hodnotu.
Já ho nekryju, já mu věřím.
Jestli to Jean udělal, nebo neudělal, na tom nezáleží.
Chtěli jsme se ho zbavit tak jako tak, a tohle byla vhodná záminka.
Ale zajímá tě, proč jsi ještě naživu?
Víme, že se někteří policisté přidali k odboji,
k mužům z Bílé brigády.
Nejsi s nimi náhodou také ve styku?
Mluvím pravdu.
O tom nejsem zcela přesvědčen, ale jsem ochotný hrát dál.
Ta tvá přítelkyně...
Yvette.
Správně?
Je to vstkutku...
překrásná žena.
Tančí jako ďábel.
Prý je to sestra tvého kolegy Metdepenningena.
Nevěděl by, čirou náhodou, co se tomu četníkovi stalo?
Líbíš se mi.
Myslím.
Snažím se ti pomoct.
Máš hezkou rodinu.
A krásnou dívku.
A jestli vás spolu má čekat nějaká budoucnost,
pak je načase, aby sis zvolil stranu.
Jean byl zatčen.
Podle mě si o to říkal.
Gust má pravdu.
Kdo se vzpírá autoritě, nemá u policie co pohledávat.
Chceš říct, že málo kolaboroval.
Každopádně...
Jestli je tady někdo, kdo může Jeana očistit,
nebo naopak,
je čas, aby promluvil.
Posaď se, chlapče. Tam, do toho křesla.
Tady ho máme.
Marnotratného syna.
To výraz znáš, ne?
- Pane Versch... - Dovol mi tě uvést do reality.
Naše strana
vítězí.
Je čas vítězství.
A co ty uděláš? Zradíš sám sebe.
A zradíš mě.
Víš, jak mě to ranilo? Byl jsi pro mě jako syn.
Rozumíš? Ne.
Nechápeš to.
Dám ti ještě jednu šanci.
Příležitost hodnou oportunisty, jako jsi ty.
Tohle je tvá poslední šance to napravit.
Zab ty krysy.
Zab pro mě tu krysu. Zab tu židovku,
tu špinavou krysu, pro mě. Zab je všechny, pro mě!
Tancuj.
Hladké přistání.
Co takhle si zahrát na horolezce?
Tuto osobu zadrželi ve vlaku do Bruselu.
Měl u sebe belgický průkaz, slušný padělek,
ale byl obřezaný.
Žid.
Pravým jménem Lizke.
Pojď.
Shodou náhod se nám podařilo zatknout padělatele.
Netrvalo ani minutu a prozradil nám jméno člověka, který ho najal.
Neznáš náhodou někoho
jménem Valentino?
Nebo někoho, komu se Valentino říká? Ne?
A co Bianca?
Taky nic.
A Angelo?
Angelo.
Dostaň mě odsud.
Angelo?
Dostaň mě odsud, chlapče.
- Neví, co mluví. - Přestaň mě urážet.
Ty jsi Angelo.
Řezníkův syn je Valentino.
A Bianca, to je ta, co dobře tančí, mám pravdu?
- Co po mně chcete? - Vysvětlím.
Postarám se, abys ty, tvá milá i tvá rodina vyvázli živí.
Ale budeš mi muset pomoct. Rozumíš? Co ty na to?
Vážně sis myslel, že mě ta tvá tetička zajímá?
Vážně sis myslel, že nevím o těch schovaných židech?
Přesně, jak jsem předvídal, všechno to spolu souvisí.
Chceš zachránit život sobě a své rodině.
To z tebe dělá pravého muže.
Takového, který dokáže přinášet oběti.
Takového, který se dokáže postarat, a ví, že je to sakra špinavá hra.
A až tohle pochopíš,
tak se jednoho dne podíváš do zrcadla a uvidíš tam pravého muže.
Musíš si vybrat.
Takže...
jak se rozhodneš?
Ty ještě žiješ?
Lizke je po smrti.
Myriam taky.
Ta malá nejspíš taky.
Mají profesora.
Všechno vědí.
Vymlátili to z něj.
Je konec. Šlus.
Jo.
Ale můžeme to přežít.
Gregor chce, abych vám a zbytku odboje předal
falešné informace.
Na sobotu plánují razii.
Chce, abychom židy upozornili na nesprávnou adresu.
Musíme zjistit, kde proběhne skutečná razie.
Já to vím.
Znám správnou adresu.
Ale když vám ji vyzradím, je po nás.
Dej mi tu adresu.
Tohle bych si nikdy, nikdy neodpustila.
Rozumíš?
Dej mi tu adresu.
Já se smrti nebojím.
Chtěl jsem vám dát na výběr.
Ty se nemůžeš rozhodnout.
Tady jde o přežití.
Svědomí je luxus.
Tohle řekneš svému dítěti?
Protože...
já ne.
Radši chcípnu.
Dej mi tu adresu.
Pelikaanstraat.
Yvette.
Zůstaň tady.
Nech ji jít.
Vyvázneme z toho živí.
- Bude to Pelikaanstraat. - Mně řekli Terliststraat.
Ne. To chtějí, abychom si mysleli. Bude to na Pelikaanstraat.
- Profesor to má z uniklých dokumentů. - My to máme od Geheime Feldpolizei.
Od samotného Gregora Schnabela.
Koukejte ty židy varovat.
Já to dělat nechci.
Já taky ne. A?
Změna plánu. Němci nedorazí.
Radnice chce, abychom operaci převzali my.
Razie se přesouvá na Terliststraat.
Vytáhneme židy z baráků a naložíme je na auto. Je to jasný?
Ještě jedna věc.
Bez Němců nebudou židi chtít spolupracovat.
To se ještě uvidí.
Správně, Guste. Jen ať si něco zkusí.
My si to líbit nenecháme. Je to tak? Rozchod.
Uposlechneme?
Pak už nebude cesty zpět.
Když to neuděláme...
tak co?
Pojď.
Všechny židy na korbu! Hněte sebou!
- Pohyb! - Ven. Žádný zdržování.
Ven. Pohyb. Na korbu.
- Pochytejte ty krysy. - Dělejte!
Pojďte v klidu, nedělejte to ještě těžší.
Natáhni si ty kalhoty!
Za mnou. Pojďte za mnou, sakra.
Wilsi, Metdepenningene, na co kurva čumíte?
- Dělejte svoji práci. - Nahoru!
Sakra už.
Tak lez!
Co máš za problém? Na co čekáš?
Wilsi, dívej na tohle. To je něco.
To by byl dobrej obrázek, ne?
Jestli se vy dva nevzpamatujete, tak vás nechám tím autem přejet.
Na korbu. Pohyb!
Už toho mám dost!
- Přestaň fňukat. - Nesahej na mě, sakra!
Vylezte nahoru!
- Ne. - Lezte nahoru!
Dobrá práce. Nahoře je těch krys víc.
Vzpamatuj se!
Nahoru!
Já nemůžu.
Já nemůžu. To nejde.
- Gastone, nalož ty děti na korbu. - Já nemůžu!
Nalož ty děti na korbu!
Na, vezmi si tu malou. Držíš ji?
Ne, nechte je tady. Nechte je tady, prosím.
Ty tlustej zbabělče!
- Vezměte tu malou. - Na korbu!
Pohyb!
Místa je dost. Nastupovat!
Nastupovat!
Popožeňte je. Místa je tam dost.
Wile, co děláš? Zrádce!
Yvette?
Yvette!
Když je po všem, všichni drží hubu.
Včerejšek se zapsal do historie.
Musíte jít dál. To nám říkali.
Jiná cesta není.
A mají pravdu.
Jiná cesta není.
Překlad titulků: Petr Remis Čermoch