Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
11. mars, stort sett sol...
Jeg kjenner på minnene fra nesten 20 år i denne dalen.
År med glede...
smerte...
tvil og trygghet.
Kjærlighet på en ny måte,
så sterk, så varig.
Få har levd slik vi har levd her,
så, ja, min kjære, jeg lengter etter deg.
Ingenting beroliger meg som din sanne og stødige hånd.
Kom hjem til din kone.
DESEMBER 2015
Douglas Tompkins døde tirsdag i en ulykke i Chile.
Han var en lidenskapelig naturverner.
Han ble forelsket i Patagonia i sin ungdomstid på 60-tallet
og kom tilbake for å kjøpe land på 90-tallet.
Han bodde i Chile i 25 år og etterlater seg
det største filantropiske prosjektet i verden.
Tompkins var en ekte visjonær.
Han utarbeidet et prosjekt på en vanskelig tid
da miljøvernere ble sett på som økoterrorister.
Doug var en stor personlighet.
Han dør plutselig, og alle tror...
De visste ikke hva de skulle tro.
Ville jeg falle sammen?
KRIS TOMPKINS NATURVERNER
Hvis jeg falt sammen, var det over.
Vi ville miste 25 år av arbeidet vårt.
Folk hadde ingen anelse
om jeg kom tilbake eller ikke.
Jeg hadde mistet mitt livs kjærlighet.
Jeg var alvorlig såret, på mine knær.
Jeg får et notat av en venn
der det står,
"Du må ta et valg, og du må gjøre det nå."
"Du kan leve av denne historien.
"Du kan fortelle alle om dette livet du hadde
"og sørge over Doug for resten av ditt liv
"Eller så kan du dra på jobb og ikke stoppe.
"Hva gjør du?"
Og det var et valg.
TRE ÅR SENERE
Vi legger det her.
- Multiferdighetsmodell. - Ja.
Hun tullet, ikke sant?
- Ja, vi håper det. - Hun gjorde det.
Jeg tror det.
Så, jeg fikk disse. De er fra K2.
- Nei. - De har...
- Aldri i livet. - Hva?
Hvilket år er det, Rick?
78.
Rick skal dra oss opp på fjellet.
Jeg tok med en annen øks til deg.
Den er mye lettere.
- Eller, jeg tok med... - Å, nei.
...mange økser til meg og Pablo.
Så, det er denne?
Eller, du kan ta en av disse, som er...
Jeg tror jeg heller vil ha den lange...
Greit.
På tide å dra.
Etter at Doug døde,
ringte Rick for å spørre
om jeg ville bli med han og Kris på klatretur.
Han sa at Kris hadde veldig lyst til å dra...
JIMMY CHIN KLATRER, FILMSKAPER
...for å bestige det fjellet.
Jeg tenkte, ja, det gir mening.
Jeg forstod hvorfor.
Det er et veldig spesielt fjell.
Ja vel. Der er fjellet vårt.
Åh, gud.
Nei, virkelig.
Jeg beklager, men...
Herregud, se på det.
Se på det! Det er litt snø.
- Litt. - Bare bittelitt.
Jeg har aldri vært så langt inne i parken.
Vi så aldri dette.
Jeg mener, vi fløy mye, men...
vi kom oss aldri nok på bakken.
Vi utforsket egentlig ikke.
Vi bare jobbet.
Dette er en skikkelig vekker for meg.
Helt i begynnelsen
bodde Doug og jeg midt i dette paradiset,
og vi sa,
det ville vært utrolig å ta vare på dette stedet.
Bare ta vare på det...
På grunn av klimaet og alle disse andre tingene.
Akkurat nå,
på en hvilket som helst resultattavle,
taper naturen.
Hva kan man gjøre i dag for å prøve
å redde de kritiske områdene på planeten?
Hva var din visjon? Hvorfor kom du hit?
Vi startet med å lage en masterplan.
DOUG TOMPKINS NATURVERNER
Og forstod at det var mulig
å lage en nasjonalpark
under privat initiativ.
Ideen var at vi skulle donere den tilbake til landet.
KJØP LAND
Den ultimate gjør-det-selv-tilnærming for å redde jorden, kjøpe den.
Tompkins og hans kone, Kris, har samlet land for bevaring
på en skala vi aldri har sett før.
Ja. Dette er omtrent størrelsen på Yosemite nasjonalpark.
Den vulkanen der borte, kjøpte du den?
Ja, den var med.
Noen folk her begynte å spørre,
hva hadde disse amerikanerne egentlig planer om?
CLAUDIO ALVARADO EKS-SENATOR, CHILE
Etter vår mening,
er han en forretningsmann forkledd som økolog.
Jeg tror det var mange i Chile som ikke forstod i begynnelsen
hva det betydde å være økolog.
MICHELLE BACHELET TIDLIGERE PRESIDENT, CHILE
Noen ville bruke stedet til investering.
Til å investere, produsere energi
gjennom... med elvene.
Andre ville hugge ned skogen.
Vi visste ikke at det var en risiko.
Det var en del av problemet.
Den tidligere presidenten i Chile har anklagd mannen din
for å forvise folk fra landområdet.
Det er rapportert at dere også har fått dødstrusler.
Vel, ja, dødstrusler i årevis. Telefonene avlyttet.
Nå var det høy risiko.
I 25 år jobbet jeg...
... virkelig på spreng
og gjorde alt for å gjøre det Doug ønsket mulig.
Det var dette du snakket om i dag tidlig.
- Ja. - Alt dette.
Jeg understreket det for lenge siden,
fordi noen sa at det stedet var til salgs.
- Jeg kom ned... - Det er stort.
...til Chile i 1990, kjøpte et hus og renoverte det.
Vi kjøpte et landområde, ikke med tanke på å lage en stor park,
men så ble et annet område ledig, etterfulgt av et enda større område,
og etter hvert hadde vi laget en park.
På den ene siden hadde du en sprø mann, med drømmen om å lage en park.
Og på den andre siden...
DAGO GUZMÁN OVEROPPSYNSMANN, PUMALÍN PARK
...hadde du en som ville virkeliggjøre drømmen på nasjonalt nivå.
Hun sier, "Jeg blir med og flyr, men ikke fall ned.
Vi må ikke krasje."
Det var en dyp forening og hengivenhet til hverandre.
EDGAR BOYLES FILMSKAPER
De kom sammen med en felles visjon. Og de kranglet så busta føyk.
Vi kan kjekle med hverandre.
Nei, jeg tror...
et ønske om å...
jobbe mot trenden med ødeleggelse av villmark.
Jeg tror det er et så stort og sterkt bånd
som to mennesker kan ha.
Har du noe imot at vi tar en liten pause her eller der oppe?
- Nei, nei, oppe ved enden av skogen. - Ja.
- Dette er omtrent... - Enig. Ja. Absolutt.
- ...60, 90 meter igjen. - Ja, høres bra ut.
Hvordan går det, Kris?
Det går fint.
Bra.
Jeg har alltid sagt
at jeg vil leve på en ende av skalaen,
men aldri i midten.
Og før jeg døde, ville jeg ha det livet.
Jeg visste ikke hva det var, men jeg visste jeg ville ha noe...
vilt, sjokkerende,
risikabelt, det vil si å endre alt som var for komfortabelt.
Doug ville vært så glad på mine vegne
og stolt over meg
som gikk opp der
for å se hvordan høyeste punkt i parken så ut.
For meg,
er dette en måte å si et siste farvel på.
Doug var den første som besteg dette fjellet
tilbake i 2008.
Han var en klatrer,
og det var alltid hans første kjærlighet.
Doug vokste opp i nord-øst.
Han begynte å klatre i The Gunks da han gikk på ungdomsskolen.
Han brydde seg ikke om skole, begynte aldri på videregående.
Han så på det som verdiløst å bruke livet på å tilpasse seg.
Han bare avviste alt
og dro.
Som 17-åring...
kjørte vestover...
Jeg vet ikke... Han hadde ingen penger.
Han hadde ingen idé hvordan...
Hva han skulle gjøre der ute, hva han ville finne
Doug endte til slutt opp i Yosemite. Og klatret i dalen og sånt.
YVON CHOUINARD GRUNNLEGGER, PATAGONIA
Jeg klatret med ham der.
Vi ble veldig gode venner.
Flere år senere var det Yvon som førte meg og Doug sammen.
Doug og Yvon var bestevenner og livsvarige klatrepartnere.
De var begge klatrere i verdensklasse.
De var de opprinnelige vagabondene, klatrerne, surferne og skiløperne
som skulle skape friluftsklesmerket som vi nå kjenner.
Doug så virkelig opp til Yvon,
og forholdet endret seg i løpet av de 50 årene.
Yvon hørte virkelig på Doug når det...
når de gikk inn i forretningslivet.
SMØRBRØD PØLSER
På et vis snakket han seg til å få konsesjon
på en pølsebod i Yosemite.
Og han drev pølseboden og klatret.
Han var en entreprenør.
Og hvis du vil forstå entreprenører,
studer problemungdommen,
for de sier, "Dette er kjipt.
"Jeg gjør det på min måte."
Og Doug ble en forretningsmann før noen andre.
Jeg mener, jeg var smed.
og jeg lagde klatreutstyr,
men jeg så ikke på meg selv som en forretningsmann
før senere.
Jeg klatret seks måneder i året og...
CHOUINARD C UTSTYR FOR ALPINISTER
...jeg begynte å lage klatreutstyr.
Jeg utvidet virksomheten min på alle de vanlige måtene,
men vi hadde mange ulike ideer.
Og så hadde vi en regel om å
rett og slett jobbe når man måtte jobbe
og leke når man måtte leke.
Og når bølgene kom, av gårde for å surfe.
Det var da jeg møtte Kris.
Well, east coast girls are hip
I really dig those styles they wear
And the southern girls With the way they talk
They knock me out when I'm down there
Her er en surferjente, som aldri brukte sko.
Faktisk, når hun gikk på ungdomsskolen,
gikk hun på skolen barfot,
og lærerne ble gale.
Hun var en liten problemungdom selv.
Kris var naboen til Yvon.
STEMMEN TIL MALINDA CHOUINARD MEDEIER, PATAGONIA
Hun var kanskje 15 eller 16 da jeg møtte henne.
Hun var eksepsjonelt vennlig.
Hun elsker å prate, elsker å gjøre ting,
men hun er veldig pirkete.
Vi vokste opp på oldefaren vår sin ranch i California.
Da jeg var åtte, tok faren min med seg oljeselskapet sitt
og dro til Venezuela,
en liten grend i Orinoco-bassenget.
En ettermiddag ble min far veldig syk
og døde fem dager senere av poliovirus.
Etter at faren vår døde,
giftet moren vår seg på nytt med en nær venn av familien.
Han var en skikkelig pådriver, og hadde fire barn.
Så, det var syv av oss, og vi ble kalt pøblene.
Vi var ville.
Min far ville at barna skulle
stupe fra det høyeste brettet.
Ingenting var umulig.
Og jeg var den som responderte på alt det.
Det ble forventet at vi skulle være gode i det vi foretok oss.
Jeg bryr meg ikke om hva, men vær god i det.
Jeg nektet å gå på privatskole, men den lokale videregående
var en så dårlig skole
at jeg begynte å henge på stranden
med en eldre bror og Yvon Chouinard.
Da var jeg 15 år.
Han var helt klar på hvem han var.
På den andre siden er jeg mer den som følger strømmen,
blir sendt av gårde, flyter nedover elven
og setter meg fast i en stein,
og kanskje en liten strøm tar meg
og fører meg videre.
Uansett, jeg kom hjem etter det første året på videregående,
og mor satte meg ned og sa, "Du må få deg en jobb."
Så jeg dro til Yvon og klagde,
og han ansatte meg for 21 kroner i timen.
Hun begynte å jobbe for meg som assisterende pakker.
Assisterende pakker.
Det er så lavt man kommer.
Bare jobbet oss oppover i bedriften.
Og sakte lærte vi
å drive en bedrift sammen.
Doug hadde også startet sin egen bedrift.
De startet en guidetjeneste,
California Mountaineering Guide Service, het den.
Og det ble grunnen til at jeg startet The North Face.
Jeg trengte utstyr for å forsyne kundene med guidetjenester.
Det var omtrent da Doug møtte Susie.
Min første kone, Susie, møtte jeg en gang jeg haiket.
Hun plukket meg opp.
En dag kjørte jeg...
SUSIE BUELL DESIGNER, MEDGRUNNLEGGER ESPRIT
...i et område kalt Emerald Bay
og Lake Tahoe,
der var det en fyr som haiket.
Jeg stoppet og plukket han opp, og han hadde tau
og alt mulig klatreutstyr.
Han var så arrogant.
Jeg husker jeg tenkte, "For en drittsekk denne fyren er.
"Men han er litt kul også."
Til slutt ble vi gift,
og vi bodde i North Beach i San Francisco.
NORTH FACE FJELLKLATRINGSSPESIALISTER
Da vi åpnet The North Face,
inviterte vi et band kalt Grateful Dead
til å spille på åpningsdagen.
Doug hadde det gøy
med å bygge det ut, og det var veldig vakkert.
Han skapte et unikt miljø
for å selge ulike typer klær og klatreutstyr.
The North Face fortsatte å vokse.
Og så ble Doug rastløs fordi han ville dra
for å klatre og ikke være fastbundet.
THE NORTH FACE ALPINUTSTYRSSPESIALIST
Så da solgte vi det.
På det tidspunktet startet Susie Esprit.
Hun samarbeidet med en annen kvinne.
Vi var ute og solgte disse
veldig amatørmessige prøvene vi hadde lagd.
Så husker jeg at jeg viste han bestillingene.
Doug så på det, ristet på hodet og sa,
"Wow, her er det en mulighet."
Vi var i drift.
Esprit ble et stort varemerke, og så tok det av.
Vi bygde virkelig opp Esprit som selskap.
Det ekspanderte internasjonalt
med mange partnere over hele verden,
fra Asia til Australia til Europa.
Vi er her, midt i det som forhåpentligvis
blir Patagonia nasjonalpark.
Men hva vil skje med dette?
Én ting er å ha en stor idé,
men det er noe annet å få til å realisere den.
Da må tett samarbeid med regjeringen til.
Denne parken er en av fem nye parker.
I hvert tilfelle
kjøpte vi store områder
og foreslo at regjeringen skulle bli partneren vår
og bidra til flere statlige landområder
Alacalufes Reserve kan enkelt bli en nasjonalpark
uten å miste noen produktive muligheter.
Det ville vært så fantastisk
om alle disse prosjektene ble
RICK RIDGEWAY KLATRER, FORFATTER
fullverdige nasjonalparker.
Å bli overbevist om at det ville skje, var noe annet.
Chile har vært et land basert på utvinningsøkonomi.
Det blir sagt at gruvedrift
er lønnen til Chile.
Det utgjør mer enn 60 % av vår eksport.
I dag er Chile verdens største kobberprodusent
og nest største litiumprodusent.
Chile er et gruvedriftland.
Det er en utvinningsøkonomi.
Og gruvedriftindustrien er forurensende.
Politikernes økonomiske ståsted
var å utnytte landområdene og skogene,
folkene som satt i regjeringen på den tiden
forsto ikke ideen med parker.
Latin-Amerika har ingen filantropisk historie når det gjelder land.
Her kommer denne gærne amerikaneren, drar ned dit og sier,
"Jeg skal kjøpe alt dette landet... i Chile
"og jeg skal lage parker og gi det tilbake til folket."
Og de sier, "Kom igjen. Ingen gjør sånt."
Nei, det må være en annen grunn.
Doug begynte å reise ned hit i 1961.
Han kjørte skiløp og skiløpere trente i lavsesong.
Det var slik han begynte å forstå
hvordan Argentina og Chile var.
Og han likte det virkelig fra begynnelsen.
Han hadde et kjærlighetsforhold med Patagonia.
Det var hans idé å dra ned til Patagonia.
Vi dro to uker senere.
Kjøpte en gammel bil,
fylte den opp med ski og surfebrett
og klatreutstyr.
Kjørte, jeg vet ikke, 1600, 1900 mil eller noe sånt.
Det var et stort eventyr.
Superlegendarisk reise.
Jeg mener,
de definerte en hel æra.
De definerte en hel livsstil.
Klatre, surfe,
skikjøring på uoppkjørte fjelltopper,
og etter hvert klatre en av de vanskeligste
og viktigste bestigningene som de første i sin tid.
Vi brukte 60 dager på å bestige Fitzroy.
Vi tilbrakte 31 dager i en snøhule.
Jeg tror det var fem dager vi hadde vær til klatring.
Jeg var bortreist i ni måneder.
Yvon Chouinard, en gammel venn av meg, og tre andre venner,
var i Chile veldig lenge.
Vi forelsket oss i Patagonia, området.
Det var min første gang i Patagonia.
Det var som den amerikanske vesten hundre år tilbake,
men det var autentisk.
Så reisen var lang nok til at vi...
Den forandret livene våre.
Da Yvon kom ned til Patagonia
i 1968, med Doug Tompkins, for å bestige Fitzroy,
var det vilt.
Og så dro vi tilbake nøyaktig 20 år senere,
og det var annerledes.
Se på dette.
De har laget gater og alt mulig.
De kommer til å åpne McDonald's og Wimpy's.
De hadde lagt ut strømnett og satt opp gateskilt
for det som ble byen Chalten.
Vi begynte også å merke,
for lenge siden,
at det ble varmere i været.
Vi merket at isbreene begynte å trekke seg tilbake.
Vi startet å lære mer om...
klimaendringene.
Og Doug var den første personen...
som virkelig merket det.
Jeg tror grunnen var todelt, at han leste alt han kom over
og at han ble introdusert for visse mennesker
som ledet han til andre bøker.
Han hadde blitt involvert i dypøkologi,
og det var naturlig
fordi alle disse dypøkologene var klatrere.
De så naturen bli ødelagt.
Og hvis vi ødelegger naturen, ødelegger vi oss selv.
Dypøkologi ser på alt liv som sammenkoblet.
Alt liv har indre verdi.
Det avhenger ikke av at mennesker gir det verdi.
Etter å ha vært i Patagonia, tenkte jeg,
"Jeg vil lage klær for forholdene der nede."
Yvon sa,
"Jeg vil lage jakker."
"Og kalle dem Patagonia."
Patagonia. Det er et magisk navn.
Og merket som vi kom opp med,
fikk silhuetten av Fitzroy.
Av en eller annen grunn sa han til meg,
"Du burde ta på deg dette."
Jeg endte med å lage det,
drive det, utvide det.
Yvon har mange ideer,
men vet ikke hvor han skal starte.
Kris klarte det. Og hun forkastet de dårlige ideene.
STEMMEN TIL MALINDA CHOUINARD MEDEIER, PATAGONIA
Det er den viktige delen.
Hun var driftig og veldig selvsikker.
Til slutt ble hun administrerende direktør og daglig leder.
Så fort Patagonia kom i gang,
var det, spesielt den gangen,
som et godstog.
Og tidlig på 80-tallet
bestemte Yvon at vi skulle gjøre Patagonia
om til et aktivistselskap.
Jeg bygde opp bedriften og ble bekymret for miljøet.
Jeg ville gjøre bedriften mer og mer ansvarsfull.
Men Doug gjorde ikke det.
Han bygde det så stort han kunne.
Okei, Fred Astaire, værsågod.
Emily sitt bilde...
Tompkins er ikke klesdesigner.
Esprit-stilen er skapt av hans kone, Susie.
Men alt annet som har med bedriftens image å gjøre
og kommunikasjonen utad, kontrollerer han selv.
Å, ja, hun er fantastisk. Julie Hall.
- Absolutt. - Ja vel.
Esprit hadde en egen leilighet i Milano,
Esprit hadde en leilighet i Paris.
Esprit hadde en leilighet i New York, i Tokyo.
Man kunne gå i huset hans og se et Francis Bacon-triptyk
til en verdi av 5 millioner dollar
over peisen.
Storhetstiden til Esprit var da han var helt hengiven
og investert i å være
en verdensomspennende entreprenør
og motegigant.
Og så kom det en endring.
Jeg syns det endret seg mye.
Jeg bare, du vet,
gikk gjennom porten et sted...
mot slutten av 80-tallet.
Og sa, "Jeg må gjøre noe annet."
Jeg tror han følte seg...
fortapt.
Han var fortapt i eget virke.
Første punkt på dagsordenen i motebransjen
er å skape en følelse av lyst
og behov for nye ting.
Og jeg begynte å skjønne at jeg ikke burde gjøre det,
fordi jeg bare bidro til å ødelegge jordkloden.
EN BØNN OM ANSVARLIG FORBRUK
OFTE ER VÅRE BEHOV DEFINERT AV TING SOM GIR OSS LITE...
I de siste årene for Esprit
prøver katalogene og tekstene
å få deg til å ikke kjøpe klærne.
DEFINERTE ESPRIT DEN NYE ÅND? ...TIL Å KUN KJØPE DET MAN TRENGER
Man kan ikke gjøre det og samtidig finne ut
hvordan man skal betale alle og drive selskapet videre.
...EN NY, MILJØBEVISST STIL...
Tidlig på 90-tallet
holdt jeg ikke ut lenger.
Bedriften slet, og jeg ble nødt til å ta en beslutning
om å prøve å redde Esprit.
Han og Susie hadde gått fra hverandre
og...
hadde delt opp bedriften også.
Hun kjøpte ham ut,
og det var fordi han var interessert i å gå andre veier.
Han fikk dra tilbake der han var sist
han var lykkelig, muligens, og det var til Patagonia.
Jeg tror det var en stor endring, men en som var viktig for han.
LITO TEJADA-FLORES KLATRER, FILMSKAPER
Han var den samme, men annerledes. Mer interessant, faktisk.
Å flytte til Sør-Amerika for å forplikte seg til et prosjekt
virket som en slags drøm,
fordi det var mantraet hans,
forplikt deg og finn ut av det.
Og det gjorde han.
Han la alt han hadde i det.
Han kom ikke hit med en plan.
CAROLINA MORGADO DAGLIG LEDER, REWILDING CHILE
Da han kom til Chile ville han ut av Esprit.
Og som pilot
forsto han at alle gårdene var eid av fraværende eiere.
Vi kjøpte små gårder
fra bønder som ønsket å gå videre.
Doug kjøpte en gård på 800 hektar, Reñihue.
Vel, akkurat her
vi sitter nå,
bodde jeg i 18 måneder,
akkurat her.
Dette var soverommet og kjøkkenet,
spisestuen.
Jeg pusset opp det gamle hovedhuset på den andre siden av gaten.
Det var ikke elektrisitet.
Selv om vi har 3 ganger 2,5 meter,
eller 3,5 ganger 2,5 meter
det blir vel...
- Ja. - ...du vet?
- Samme det - Samme hva det er.
Du kan ikke...
- To soverom. - Ja. Multiplisering.
Et hus med to soverom.
Han hadde mye penger.
Det var ikke milliardærpenger.
Det var mye, veldig mye, omtrent 150 millioner dollar.
Han kunne gjøre hva han ville.
Han kunne velge hva som helst.
Det første vi gjorde var å beskytte landområder.
Men i områdene det var mulig,
ville de bygge demonstrative gårdsbruk.
Gårdsbruk der vi kunne vise oss selv, først og fremst,
og deretter andre,
at det var mulig å leve i området,
uten avskoging.
For å vise at det ikke var den eneste måten å leve der på.
Så vi startet med gårdene,
vi plantet bær,
vi produserte honning,
og vi lagde syltetøy,
og vi hadde sauer og klippet ullen.
Med ullen skapte vi et håndverksnettverk.
Var det lønnsomt? Nei, det var det ikke.
Hver gang vi solgte en krukke honning, ga vi deg fem dollar.
Doug pleide å si det.
Men han sa han kunne gjøre det.
Han kunne velge å være økologisk bærekraftig,
kanskje ikke økonomisk bærekraftig.
Vi hadde sjansen til gi arbeid til mange folk.
Han pleide å mase
om at jeg burde selge firmaet mitt og...
og gjøre det samme som han gjorde.
At han gjør det riktig og jeg gjør det feil.
Jeg ville drive bedriften min på en ansvarlig måte.
Holde fast i bedriften min og bruke den som et verktøy.
For å gjøre det,
sa jeg, greit, vi må revurdere det vi gjør her.
Vårt nye idégrunnlag er
at vi jobber for å redde planeten.
Og så tok jeg et dusin
av våre beste medarbeidere
og dro ned til Patagonia.
Og det var da Doug møtte Kris på samme tur.
På denne tiden av dagen? Ja.
Vi var i Calafate, som da var en veldig liten by.
Vi var i en restaurant,
og Doug Tompkins kommer inn.
Han kommer bort til oss og setter seg ved siden av meg
og sier, "Boom."
"Hei, du, hvordan har du det?"
Så sier han... Dette er klassisk Doug.
Han sa, "Hva gjør du?"
Jeg sa, "Vi reiser i morgen tidlig."
"Hvorfor det?"
"Det er slutten på reisen."
"Ja, men hvorfor?
"Hvorfor blir du ikke?"
"Hvorfor ikke bli igjen,
"så kan jeg fly deg tilbake til USA?"
Jeg svarte bare, "Nei, og ikke spør igjen.
"Jeg skal ikke fly."
Så begynte han å ringe meg fra San Francisco
så fort vi begge var tilbake.
"Vel, hva gjør du?"
"Vel, jeg, du vet...."
Jeg var sammen med en annen,
men jeg visste at det var... forbigående.
Og han er veldig sjarmerende.
Han var veldig sjarmerende.
Doug ringte meg igjen og sa,
"Hei, du vet venninnen din, Kris,
"hun er en god venn av deg?"
Jeg sa, "Ja, hun er en av mine nærmeste venner.
"Hun er gudmor til de tre barna mine."
Og han sier,
"Hva syns du om henne?"
Så jeg fortalte hvor fantastisk hun var.
Deretter, samme dag,
ringer Kris meg og sier,
"Hei, han kompisen til Yvon, Doug Tompkins, du...
"Du har vel klatret med han en stund nå.
"Ja? Hva slags type er han? Kjenner du han godt?"
Og jeg sa, "Å."
Jeg vet at kona mi, da hun hørte
at Doug var interessert i Kris, sa, "Å nei, det er katastrofe."
Fordi hun visste hvordan han hadde behandlet kvinner før.
Doug var vill, ung, en levemann med mange...
mange forhold.
og da Kris spurte folk om det var bra?
Og folk som kjente Doug sa, "Nei, Doug har forandret seg."
"Han oppfører seg. Han har endret seg."
Andre kvinner sa,
"Du vil ikke nærme deg denne typen. Det er galskap."
En del av Doug var en drittsekk.
Så vi var litt nervøse.
Jeg begynte å jobbe med Yvon.
Jeg var så ung.
Jeg tror...
Etter 23 år med det
tenkte jeg at
jeg kan ikke gjøre dette lenger.
Jeg var ferdig.
Jeg var ferdig med livet mitt.
Når jeg sier slike ting tror de fleste
at jeg alltid snakker om Patagonia.
Det er ikke det jeg snakker om. Jeg snakker om meg selv.
Mitt liv var over.
Jeg måtte endre det.
Snakk om faktaene.
Jeg tenkte det måtte være noe annet der ute,
noe større.
Vi utretter noe.
Doug ringte av og til.
Og en kveld sa jeg, "Jeg drar til Paris,
jobber fra et kontor der."
Og han sier, "Fint, jeg ser deg der."
Og seg selv lik, kom han til Paris.
Vi drar og spiser middag på hans favorittrestaurant i Paris.
Og vi vandrer rundt i Paris.
Han sier, "Kom og møt meg i Chile."
Jeg sa, "Nei, absolutt ikke.
Du er en verdenskjent rabagast."
Han stoppet,
så på føttene sine,
så opp på meg igjen og sa,
"Jeg vil aldri la noe skje med deg."
Det var et slikt øyeblikk hvor du ser noen
endre seg, også i sitt eget sinn.
Mye senere sa han
at han visste at det var det.
Og det gjorde jeg også.
Jeg tenkte...
det er mannen jeg skal gifte meg med.
Men det var virkelig galskap.
Jeg var forlovet med en annen.
Jeg endte opp med å
forlate den... forloveden.
Så dro jeg til Chile for å besøke Doug i ti dager
og ble i fem uker.
Det var kjemi.
Når... du blir slått av lynet.
Jeg sier opp som administrerende direktør.
Og vi leter nå etter noen som kan erstatte meg.
Jeg håper å ha funnet noen innen oktober,
ha dem i opplæring hver dag i tre måneder,
og 1. januar er jeg ferdig.
Og... drar sannsynligvis til Chile,
der jeg tenker hjemmet mitt vil være.
Jeg kastet bort hele mitt...
Det var skandaløst.
Jeg kastet bort hele mitt personlige liv.
Men det var riktig. Det endte opp med å bli en god ting.
Og det var et stort skjebnesprang. Det var...
Det kunne gått alle veier.
Det var galskap, det vi gjorde.
Dette er vår første date.
Jeg husker jeg tenkte, "Å, gud, hva har jeg gjort?"
Og gården vi drar til nå
var...
helt avsidesliggende.
4. april, 1994.
Utrolig eiendom Doug har her.
En hel halvøy,
nydelige isbreer,
fosser, elver.
5. april, 1994, is på soveposene om morgenen.
Utrolig klart og vakkert.
Vi drar sørover gjennom Coihue-skogene,
sover på Nires hotell, ingen middag,
og koser til vi sovner.
20. mai, storm på fjerde dagen,
ingen opplett.
Vann dyttes inn i huset med vindens kraft.
Opp kl. 02:00 for å sikre pipen
og drepe en svær rotte.
Ingen mulighet for å dra.
Ingen telefoner,
STEMMEN TIL MALINDA CHOUINARD MEDEIER, PATAGONIA
umulig å komme inn,
eller ut.
Så hun var isolert sammen med Doug.
Vi var i 40-årene, og vi ville gjøre alt mulig.
Og det er stort og vanskelig,
og det finnes ikke mange historier
om andre som gjør det.
Så på en måte må man finne veien mens man går.
Og det var et nytt ekteskap.
Man håper bare at ekteskapet
tåler presset av å jobbe sammen,
bo sammen i disse intense omgivelsene.
I begynnelsen var første steg å
lage et naturreservat.
Det kunne vi bevare landområdet.
Noen år senere
utviklet Doug og Kris ideen om å lage nasjonalparker,
og arbeidet vårt endret seg drastisk.
STILLEHAVET ATLANTERHAVET
Så det var her vi startet.
Her bodde vi.
REÑIHUE GÅRD
Hele denne seksjonen ble Pumalín.
Fra grensen mot Argentina og hele veien til Stillehavet.
Dette er den første.
Vi kjøpte 3087 mål og det økte derfra.
PUMALÍN PARK 3 MILL MÅL
Ingenting av dette er gjort i et vakuum.
Vi drar ut umiddelbart
og snakker med alle,
ordførere, alle involverte.
Så det er mye mistanke.
Ofte
er det mye motstand.
Vi kom for å snakke med ordføreren her.
Vi skulle forklare hva ideen om å
donere dette området i hennes distrikt var.
Vi tror at hun vil støtte dette.
Hun forstår dette med naturvern.
Prosjektet er å lage nasjonalparken, og vi begynner med Cabo León
og inkluderer naturreservatene.
Vi må si "vi har en nasjonalpark,"
fordi nasjonalparker tiltrekker turister av seg selv.
PUMALÍN PARK 3 088 000 MÅL
Dette området er bare regnskog, som er ugjennomtrengelig.
Så motstanden kom hovedsakelig
fra regjeringen på dette tidspunktet.
Det er her fem år med
alvorlig...
politisk og sosial konflikt fant sted.
Hva er det du ikke liker ved Douglas Tompkins sitt prosjekt?
De vil ikke ha noen utvikling.
Vi er et fattig land...
JAIME ORPIS TIDLIGERE KONGRESSMANN, CHILE
...vi trenger utvikling
for å heve standardene våre.
Vi hadde diktatur i landet i 20 år,
det er hardbarkede høyrevridde
politikere som ikke forsto filantropi.
Chile har gode grunner til å mistro amerikanere.
I 1973
støttet Nixon-administrasjonen kuppet
som førte til 17 år med brutalt diktatur
under general Augusto Pinochet.
PINOCHET-REGIME 1973-1990
Men da Tompkins-paret kjøpte billige villmarksområder
for å bevare dem her,
ble de sjokkerte da de ble kalt "stygge amerikanere."
Men i rettferdighetens navn
er Chile et veldig langt og smalt land.
Og...
Doug og Kris kjøpte mye land...
ANDRÉS VELASCO TIDLIGERE FINANSMINISTER, CHILE
...som utgjorde en stor del av en av regionene i Chile.
Hovedbekymringen til militæret og sjøforsvaret var
at Tompkins eide så mye utenlandsk land...
PEDRO PABLO GUTIÉRREZ ADVOKAT, TOMPKINS CONSERVATION
...fra grensen til havet.
Han ble beskyldt for å dele landet i to deler.
Høyresiden i Chile ble frustrerte
av å finne måter å håndtere det på.
13. mars 1995,
så og si alle aviser i Chile...
AKTSOM NASJON FØLGER NATURELSKERS VOKSENDE IMPERIUM
...og alle tv-kanaler snakket om oss i går kveld
og i dag tidlig.
AMERIKANER KJØPER STORE OMRÅDER MED UBERØRT SKOG I HØYLANDET.
Anklager fra høyreekstreme og fiskeoppdrettsnæringen.
Vi tok opp kampen mot den kommersielle fiskeoppdrettsnæringen.
Dette er oppdrettsanlegg.
Det er ekvivalenten til grisefarmer.
Hvis du går ned på havbunnen, under disse anleggene, så vil du se
dødt hav.
Marin økologi har blitt ødelagt.
Ingenting lever under disse anleggene.
Sjøløvene drar til anleggene for å spise.
Så vi pleide å finne døde sjøløver
med skuddsår på strendene.
BELØNNING FOR Å REDDE SJØLØVENE
Doug lagde en plakat: Død eller levende.
Vi gir 2 500 dollar til de
som fører oss til den som dreper sjøløvene,
og det var som bensin på bålet.
NYE ANKLAGER MOT TOMPKINS
21. april 1995,
flere anklager i avisene mot Doug og meg.
TOMPKINS ER IGJEN STRIDENS KJERNE
Det ser ut som en trussel mot livene våre.
FREI MOT DOUGLAS TOMPKINS: "HAN TROR HAN EIER DETTE LANDET"
17. oktober, telefonen blir nok avlyttet.
Nye anklager mot oss fra militæret...
DOUGLAS TOMPKINS: EN "UTLENDING" I TRØBBEL
...lurer på hva som skjer.
Redd for Doug sin sikkerhet.
De måtte gjemme seg på den amerikanske ambassaden en stund.
De fikk dødstrusler.
FBI fortalte oss, meg og min kone, at telefonen vår var avlyttet.
Vi var venner av Tompkins-paret.
BELISARIO VELASCO TIDLIGERE INNENRIKSMINISTER, CHILE
Regjeringen trakasserer ham ikke.
Det var mye mistro.
Det virket som første steg var å anskaffe billig land...
CLAUDIO ALVARADO TIDLIGERE SENATOR, CHILE
...for å selge det til høyere pris.
Den kollektive fantasien fører til mye forskjellig.
På den tiden var det ikke...
Jeg var minister,
og jeg studerte forsvarsproblemer.
Og militæret hadde alle slags teorier om at dette var Israel
som ønsket å erobre en del av Chile, og så videre.
Vi ble anklaget for å lage...
FARE - HOLD AVSTAND KJEMISK AVFALL
...en ny atomavfallsplass for USA,
en ny jødisk stat, selv om
vi var oppvokst som anglikanere,
en ny argentinsk militærbase
som skulle avvikle Chile en gang for alle.
En virkelig artig teori var
at vi skulle ta alt storfe ut av Sør-Chile
og erstatte dem med amerikansk bison.
Fordelt på dere to, med alle prosjektene deres
i Chile og Argentina,
hvor mange mål land er det?
Åtte millioner.
- Åtte millioner? - Ja.
Rett under 8 millioner.
Det er mange mål land.
Det er ingenting.
Hvis du veier det opp mot
hva som blir bevart per år, sammenlignet med hva som ødelegges,
er vi på det tapende laget.
Vi mister villmark i en hastighet av 161 millioner mål per år.
AMAZONAS, BRASIL 2009... 2022
Med den hastigheten kommer vi til å miste all villmark innen de neste 50 årene.
MATO GROSSO, BRASIL 1984... 2020
BOLIVIA 1984... 2020
Folk sier at Tompkins-paret har vernet
over 8 millioner mål med land, og det er mye land...
OREGON, USA 2017... 2020
...men det er ingenting sammenlignet med det som skjer hver dag.
KALIMANTAN, BORNEO 2017... 2022
Uansett om det er skog i Indonesia
eller slettelandskapet i Øst-Afrika, hvor enn det er...
ELFENBENKYSTEN 2010... 2022
...ser det ikke ut som vi får mer av det.
Vi prøver bare å holde igjen utviklingen.
Vi er i en perfekt storm
med befolkningsvekst...
GLOBAL AVSKOGING (1980-2022)
...økt forbruk og færre naturressurser.
Og likevel, de som faktisk kan endre noe av dette,
de er uvillige
fordi den kulturelle påvirkningen av slike forandringer
er altfor store til å vurdere.
Da vi prøvde å etablere Corcovado Park...
CORCOVADO PARK 4 MILL MÅL
...støtte vi på militæret.
Mye av det som ville blitt en del av parken
var eid av militæret,
og de brukte området som et bombefelt.
Doug var i møte med generalene
for å prøve å overbevise dem om å bevare området
og stoppe bombingen.
Før vi går til regjeringen for å presentere et tilbud,
er vi fullstendig forberedt og kan si
hva vi har investert i dette området.
Vi fortalte regjeringen,
"Vi ønsker å donere parken vår med all infrastruktur
"hvis dere for hvert mål vi har gir opptil ni mål
"ubrukt statlig land."
Dette presset tillater oss
å gjøre så mye mer
enn hva vi hadde klart å gjøre helt alene.
Patagoniaparken var også et veldig omstridt prosjekt.
Vi kjøpte mange tusen mål i Argentina,
så kjøpte vi en eldre landeiendom...
...og 800 000 mål i Chile.
Vi hadde en idé om at denne parken kunne gå
over grensen til Argentina...
...for å beskytte noen millioner mål totalt.
Når det gjaldt lokalsamfunnet,
var det stort sett rancher.
Og noen folk ble opprørt
over at vi skulle ta en av de største gårdene i Chile
ut av produksjon.
Og da vi reiste til Iberá...
PARAGUAY ARGENTINA BRASIL
...var det utrolig vanskelig.
IBERÁ PARK 7 122 000 MÅL
Noen beboere sier at de har blitt forflyttet og så ignorert
av noen de refererer til som Eco Barons.
IBERÁ VERNEOMRÅDE I CORRIENTES
Vi tror ikke Tompkins er en multimillionær
som plutselig ble filantrop.
PUMALÍN PARK 3 MILL MÅL
Det var også uenigheter
om skjøter knyttet til Pumalín.
1 eller 2 prosent, som representerte omtrent 200 familier,
følte at nærværet deres i området var "truet".
Vi brukte fem år på å reise rundt og få tak i alle skjøtene deres,
slik at de skulle være komfortable.
Slik at det ikke skulle være spørsmål om
hva som er ditt og hva som tilhører parken.
Vi er like gode som alle andre i landet
til å håndtere uenigheter om land.
Har det vært det vanskeligste?
Det har vært det vanskeligste
fordi det har vært det helt motsatte.
Det var ikke bare enkeltpersoner og noen politikere som var imot,
det var noen institusjoner også.
Motstand mot Tompkins
får næring fra ingen ringere enn den katolske kirke.
Dette er det som mangler for Pumalín Park.
Tretti tusen hektar med land eid av den katolske kirke,
kjent som Huinay.
Douglas Tompkins var så langt unna å få Huinay.
Det som skjedde var at det katolske universitetet ble presset
til å ikke selge til oss, så de solgte det til kraftselskapet,
til Endesa, det store kraftmonopolet.
Det virker som en hånlig handling.
Det var det.
Ja vel. Men eiendommen nede på...
- Kjøper vi den? - Ja.
De måtte ha stor tro på det de holdt på med.
Nittiåtte prosent ville gitt opp og sagt,
"Umulig å leve i landet ditt."
Fordi vi chilenere oppførte oss dårlig.
25. februar,
hver dag, nye nyheter å tåle.
Doug helt overmannet av sinne og frustrasjon,
og nervene mine er frynsete.
Hvorfor gjør vi dette?
Jeg kommer hjem til seriøse konfrontasjoner.
Mye gråt, ærlighet
og kjærlig respons.
Jeg tenker på å fylle opp alt dette
men jeg vil ikke ha noe som er for rett.
Som det, når det kurver seg.
Da ser det naturlig ut.
Jeg tror på offentlig tilgang.
Vi må bygge offentlig infrastruktur.
Man har besøkssentre og campingplasser,
til og med hoteller,
parkeringsplasser, stier, rasteplasser,
administrasjonskontorer, skilting.
Man har alt slikt
som hører til i en nasjonalpark.
Han var en perfeksjonist.
Da han ledet Esprit, hadde han et skilt over pulten...
INGEN DETALJ ER LITEN
...der det stod "ingen detalj er liten."
Doug var overbevist om at en verden uten skjønnhet var meningsløs.
Vi må huske at for Doug, disse blanke arkene,
det han gjorde
var at han skapte en iherdig, nådeløs
jakt på skjønnhet.
Traktorsjåføren er som en kunstner.
Man kan male landskapet med traktoren,
men man må ha en god teknikk.
For senere skal vi ta et bilde
og se arbeidet.
Da vi først begynte arbeidet i Chile og Argentina,
trodde vi at vi beskyttet store territorier.
Men egentlig,
det er som de sier,
landskap uten dyreliv er bare landskap.
Alt endret seg da vi kom til Iberá.
Vi forstod at mange arter hadde forsvunnet,
fra jaguarer og hele veien ned.
Det handlet ikke lenger om å lage nasjonalparker.
Det handlet om å skape fullt fungerende økosystemer.
På tide å tilbakeføre naturen.
Enkelt sagt
er "rewilding" å tilbakeføre artene som hører til der,
men som av en eller annen grunn har forsvunnet.
Krypskyting, jakting,
beite til husdyr.
Hver art spiller en stor rolle i økosystemet.
Guanacos er mange
for at pumaene skal få mat.
Pumaer jakter på guanacos og gir mat til åtseldyr.
Det er ikke bare tilbakeføring av én art,
det er interaksjonen.
Tilbakeføringsprogrammet har parkvakter...
CRISTIÁN SAUCEDO DYRELIVSLEDER,
...mange av dem er tidligere cowboyer,
men i dag overvåker de pumaer.
Achelia var sønnen til sjefspumajegeren.
Han reiste ut med faren sin
og de ble betalt et honorar,
og en bonus for hver hud de tok med tilbake.
Hva ville faren din si hvis han kunne se deg nå...
at du gjør alt dette?
Med så mange pumaer!
Uten å drepe dem!
Uten å drepe noen av dem!
Det er et skifte!
Klart det er et skifte. Et stort skifte for meg!
Fra et etisk ståsted
må vi tjene biologisk mangfold av prinsipp.
Vi må dele planeten med andre skapninger.
Det betyr at vi må gjøre habitatene tilgjengelige
slik at evolusjonen kan fortsette.
Vi presser ut skapninger fra deres habitat ved å overekspandere.
Det er en selvødeleggende utvikling,
og vi synes det er sykelig
at vi fortsetter å utvide og utvide og utvide
til den uunngåelige kollapsen.
18. februar,
hvorfor klatret vi aldri fjellet vårt sammen?
Det er en gave å være her oppe
og se alt dette gjennom dine øyne.
Doug besteg fjellet først,
og tradisjonelt sett, når man er først til å bestige et fjell,
får man navngi det.
Og Doug kalte det opp etter Kris.
Det var godt klatret.
Ja, veldig bra.
Kristine
er det høyeste punktet i parken,
kronjuvelen på en måte.
Man kan ikke gi en bedre valentinsgave
enn det til sin kone.
Ja. Han gjorde alltid slike ting for meg.
Nei, de var intense,
men dypt forelsket. Jeg kunne se det.
Han tok alltid vare på henne og omvendt.
Man kunne se dem sammen, og det var som om...
...de var tenåringer.
TIMMY O'NEIL KLATRER
Du vet, klining på hjørnet.
Alt handlet om kjærlighet.
Det første han gjorde hver dag
var å sende henne meldinger.
JEG HAR EN VAKKER KONE SOM JEG ELSKER OG FORGUDER
Det var bildemeldinger.
BIRDY & LOLO DE ELSKER OG FORGUDER HVERANDRE
De hadde kjælenavn på hverandre.
LOLO ELSKER BIRDY
Hun ble kalt Birdy.
VAKRE, SJELDNE FUGLER SOM JEG ELSKER
Jeg husker vagt
en veldig fin
DVD han lagde.
Mitt livs kjærlighet er en kvinne i verdensklasse.
Hun er så vakker som 60-åring.
Du er min eneste.
BIRDY, MIN ENESTE! VI ELSKER OG FORGUDER DEG!
BIRDY OG HENNES "LOLO" BEGGE I 60-ÅRENE!
Det er en side av Doug jeg aldri så, men...
Der er den.
Det er litt av en topp, hva?
Ja.
Jeg er så glad for å være her.
Jimmy og jeg har vært her før.
Vi var her for 12 år siden
med Yvon og Doug.
Å, ja.
- Det er enda en for oss. - Vi klarte det endelig.
Første minstelønnsbestigning.
Det kan ikke bli bedre.
Jeg husker en utrolig solnedgang,
som den vi hadde i går kveld.
Og jeg tenkte på Doug.
Nei, det er min biologiske klokke som tikker.
Jeg kan virkelig føle det.
Du har mange jobber å fullføre.
- Jeg har prosjekter å gjøre. - Jeg husker...
Langsiktige prosjekter, og man tenker
man skal klare å fullføre dem.
- Jeg husker du... - Jeg er interessert i å se
om vi kan fullføre noen av dem.
Det tar lang tid.
- Tid er alt. - Ja.
Det er det mest verdifulle.
- Livet... - Alltid.
Livet flyr forbi.
Ja.
Jeg dro Doug med på en reise.
Vel, først.
Så ble han entusiastisk.
Vi tenkte det ville være gøy å padle kajakk på en stor innsjø,
ikke langt fra Patagonia nasjonalpark.
Vi tok alle med til innsjøen,
og de brukte timevis på å gjøre klar båtene.
Kom igjen, kjære.
De er kajakkere i verdensklasse,
men de ansatte noen
til å organisere turen.
De tok Zodiac'en ut og sjøsatte båtene.
Doug og jeg hadde dobbeltkajakk.
Yvon og Weston hadde singel.
Og Jeb og Lorenzo hadde en annen dobbel.
Fjerde dag begynte vinden å ta seg opp.
Vinden blåste åtte fots bølger fra alle retninger.
Vi hadde problemer med roret på den lånte båten.
Det ble virkelig vanskelig for Doug og meg
å holde båten mot vinden.
En bølge traff oss.
Plutselig var vi opp ned.
Så jeg sa til Doug,
"Gud, jeg tror vi burde prøve å svømme,
"for hvis vi faller ut midt i innsjøen,
"dør vi helt sikkert."
Begge sa at vi ville prøve.
Jeg tenkte
at jeg kanskje hadde ti minutter igjen.
Man kan holde seg i live i omtrent en halvtime i så kaldt vann.
Så kom en bølge... En bølge til brøt over meg, og jeg forsto
at jeg begynte å drukne.
Så klikket noe på plass,
og jeg skrek, "Nei!"
og svømte for livet.
Og på et minutt kom Jeb og Lorenzo i deres doble kajakk.
Jeg fikk tak i bakdelen, og de slepte meg inn.
Jeg kom til Doug først.
Han tok tak bak
WESTON BOYLES NATURVERNER
på kajakken og jeg
snudde mot land og begynte å padle.
Han hadde ikke panikk.
Han sparket.
Han kunne så lett tatt tak i meg og flippet meg over.
Men han kunne ikke kjempe mot hypotermien
som satte inn.
Jeg kunne virkelig merke når han mistet kreftene
til å sparke og holde fast.
I det siste øyeblikket så Doug oppover Aviano Valley
og bare...
nynnet svakt for seg selv.
Når han mistet kreftene til å holde seg fast i båten,
måtte jeg få ham opp i armene mine og holde hodet hans over vannet.
Vi bare... Jeg klarte ikke...
holde ham og åren.
Da mistet jeg åren.
Doug og jeg fløt slik i nesten en time,
halvannen time.
Og da...
hørte jeg et helikopter.
De slepte oss inn til land.
Og vi dro til sykehuset.
Brutte meldinger kommer inn nå og da.
Til slutt er det Doug, Rick, helikopter.
Jeg vet du er i alvorlig trøbbel.
Instinktivt visste jeg uten å vite.
Ute ba jeg til gudene,
vær så snill, vær så snill,
bring han tilbake til meg.
De tok oss med til hytta, telefonen ringte,
hytteeieren svarte,
og... et lite minutt senere,
la han på, så på oss og sa,
"Nå er Doug virkelig død."
Hastet inn på rommet hvor jeg nå vet de jobbet med deg i timevis.
Kald kropp, myk.
Jeg kryper opp i sengen og legger meg inntil deg.
Jeg ville bare at vi skulle bli ett
og la alt og alle andre fare.
Jeg bare stirret ned i suppen min.
Og jeg husker Yvon stirret ned i sin.
Så tok han...
opp en skje og begynte å
spise den
veldig sakte.
Og han så på meg og sa,
"Spis suppen din. Den er veldig god."
Jeg forsikret meg om at jeg...
satte pris på
hver skje med varm suppe jeg svelget.
Vi fraktet ham dagen etter.
Og jeg satt bak med en kiste.
Jeg hadde en kniv i sekken.
Jeg begynte å risse inn navnene våre.
Jeg la ikke merke til det, men
mens jeg risser inn store bokstaver
så hardt jeg kan,
kutter jeg meg selv.
Det er blod på kisten,
det er blod på meg.
Og...
Jeg hadde ikke setebelte på.
Jeg var så fokusert på å få Birdie og Lolo skrevet på kisten.
Rick, som sitter ved siden av piloten,
kommer bak
og sier, "Sett deg ned i setet ditt,
"ta på deg beltet og gi meg kniven.
"Du er ferdig.
"Er det dette du vil at folk skal se når vi lander?"
Hun var helt ute av seg.
I den grad at hun ikke ville leve.
Hun ville ikke gå gjennom livet... uten ham.
Doug døde for tre år siden
på en tur med sine beste venner.
Med Yvon Chouinard, hans livslange venn,
med Rick Ridgeway, som også nesten døde,
og med Weston Boyles,
gruppens "lillegutt,"
som var med ham til slutten.
Han lot ham aldri være alene.
Og for det vil jeg alltid være takknemlig.
Dette mennesket, Douglas, levde et liv som var som århundrer.
Jeg kan ikke se for meg et liv uten ham, men her er vi.
Takk for at dere kom.
Vi senket kisten til Doug i jorden.
Og alle som hadde kommet,
alle borgerne fra byene rundt, hundrevis av folk,
kastet jord på kisten med hendene våre.
Det tok lang tid
å bestemme meg for å ikke følge etter ham.
Det er et godt sted å være.
Jeg var... hysterisk så lenge etter at han døde.
Hver dag.
17. mai.
Da du sluttet i Esprit,
dro du på en lang søken etter det neste.
Noe stort som ville føre til et nytt liv.
Og nå sitter jeg på det samme stupet.
På en eller annen måte må det komme en ny historie.
Kanskje dette er tidspunktet, Birdie.
Tidspunktet for å skrive alt ned.
Selv om jeg fortsatt føler at det var...
en amputasjon,
ikke bare et tap,
føler jeg...
at denne store, dristige visjonen Doug hadde
kanskje var det som holdt meg oppe.
Som en livbåt.
Vi stoppet aldri.
Jeg klarte alt.
Alle disse tingene hun visste ikke var bærekraftige,
sluttet hun med.
Og hun... karret seg opp og tok over.
Alle gårdene er borte.
Vi hadde 13 gårder på et tidspunkt.
Vi kunne ikke gjøre dem selvbergende.
Det var for dyrt.
Jeg klarte ikke la være å føle at jeg sviktet Doug.
Det var ikke mulig å beholde dem,
men det var tøft å gi slipp.
Det ble så svart-hvitt for meg.
Det var ingen spørsmål.
Det var binært. Hele livet mitt ble binært.
Jeg skal dø, jeg skal leve.
Vi skal gjøre dette. Vi skal ikke gjøre dette.
Doug vil gjøre det, vi gjør det ikke.
Steng det ned.
Pimalín, du er ferdig.
Valle Chac, du er nesten ferdig.
Iberá, vi gjør dette.
Vi gjør det dobbelt så fort,
dobbelt så stort.
Bare kjør på. Vi har ingenting å miste.
Det var mitt mantra. "Jeg har ingenting å miste."
Det verste som kunne skje, skjedde.
Hun var inne i en helt ny fase i livet.
Og litt etter litt
fant Kris ikke bare en grunn til å gå videre,
men hun ble mer og mer standhaftig.
og dristig.
Jeg følte meg alltid som en stein i elven.
Ikke nå lenger.
Jeg vet akkurat hva jeg vil.
Det er virkelig en hensikt med livet mitt nå.
Den nye parken vil være på...
KAWÉSQAR NASJONALPARK
2,3 millioner...
9,3 millioner mål.
Den er som Pumalín eller Corcovado.
Ja.
81 millioner mål.
Nå snakker vi.
Hun kunne ikke unngå å spørre seg hva som var neste steg.
Ser du...
Jeg tror det som gir mest energi er å bygge opp villmarken igjen.
Så dette er
to av de første gruppene som ble sluppet fri.
Ja.
Men de samhandler med andre som er ville.
- Ja. - De gjør det
mye bedre ute enn i innhegningen.
Det var så mye mer å gjøre enn å bare verne om landet.
Du kan ikke kalle noen av stedene
restaurerte eller friske før alle er tilbake.
Kris har hjulpet til med gjeninnføringen
av over et dusin arter nå,
inkludert jaguarene,
som ingen hadde gjort før.
Det var Doug sin idé
å gjøre alt vi kunne for å få jaguarene tilbake.
Jaguaren er emblematisk.
Den er på toppen av næringskjeden.
Det var en av drømmene hans.
Vi skal slippe fri ni.
Hvis vi antar at begge ungene,
som er hunkjønn...
Ja.
... får to unger.
Kanskje. Kanskje én.
- Ja. - Ja.
Utrolig!
Hver gang jeg tenker på det, gråter jeg nesten.
Virkelig.
Kanskje nasjonalparker er som...
petriskåler.
Og...
Når alt går til helvete,
nasjonalparker, store verneområder, er det kanskje som en petriskål
der evolusjonen på en måte kan ta en omstart.
Hvem vet?
Å bidra til å verne om biologisk mangfold, slik Kris gjør,
har en direkte kobling
til klimaendringer.
En kobling som også bidrar
til artenes overlevelse på planeten.
2. mars 2017
Regjeringen sendte opp et røyksignal i dag.
Vi kommer til å undertegne avtalen her 15. mars.
Først, enorm lettelse, og så, momentan lykke
som måtte vike plassen for min evige beundring for deg.
Jeg spurte meg selv hvordan jeg hadde kommet hit uten deg?
Men så husket jeg at du har vært her hele tiden.
Når du vier ikke bare en stor del av rikdommen din,
men mye av livet ditt,
til et sted og velger å bli gravlagt der,
blir det umulig å si,
"han er bare på besøk."
Det var en...
strøm av sorg for en enke
over hele landet.
Det berørte alle...
VI VIL RESTAURERE LAND OG GI DET TILBAKE"
...og enhver motstand mot...
DOUGLAS TOMPKINS NASJONALPARK ER OFFISIELL
...det de prøvde på så ut til å fordampe.
TOMPKINS CONSERVATION VIL OVERFØRE PARKER
Historisk. Det er historisk.
Seriøst, ingen har gjort dette før.
Da jeg var president, møtte vi Kristine
og fant ut at det kunne være interessant
at to kvinner fortsatte å jobbe med Dougs
store og viktige drøm.
Men sannheten er
at vi måtte ferdigstille parkene.
Du må huske at ingen hadde gjort dette før.
VISJON
Det siste året hadde vi brukt
nærmere 6 millioner dollar.
Hvis vi ikke donerte dem,
ville det bli en økonomisk katastrofe.
Hei!
Våre beste snekkere setter opp skiltet!
Jeg kan ikke tro det!
Det var så dristig, og så usannsynlig
at vi kunne klare det...
REPUBLIKKEN CHILE PUMALÍN DOUGLAS TOMPKINS NASJONALPARK
...alle fem nasjonalparker samlet,
og en utvidelse av tre andre.
Jeg følte at det var nå eller aldri.
Dette er tidspunktet.
Si "Pumalín."
Pumalín!
Dette er litt av et team.
Og det er hundrevis av mennesker involvert.
Vi vil at regjeringen skal beholde dem.
Men hvem vet hva som skjer?
CERRADO STENGT
Noen vil vi se igjen, og noen ikke.
Men det er mange mennesker
som kommer frem til noe sammen.
Vi har vært en familie...
Virkelig.
...i 25 år.
Vi hedrer og elsker hverandre.
På vegne av teamet,
skåler vi for Douglas og Pablo Carrasco.
- Ja. - Ja.
Helgen før presidenten kom for seremonien,
leste jeg noe.
Jeg så umiddelbart to ord som var grunnleggende.
Vi kunne, vi ville, ikke vi er,
som gjorde at jeg skjønte at en av parkene,
den største i samlingen av åtte,
ikke var helt sikker.
Og for meg var det alt eller ingenting.
Vi tar alle, eller ingen.
Det er en stor risiko hvis du... hvis det ikke går gjennom.
Etter alt som hadde hendt dem,
alle årene med å prøve å overbevise
ulike regjeringer om å gjøre noe slikt
og aldri kunne gå fremover, tror jeg
hun hadde sine tvil.
Hun trodde alt kunne endre seg.
Helt til
rett før seremonien,
ante jeg ikke om det skulle gå eller ikke.
Det er det.
La oss gå.
Da hun kom, var jeg helt uttrykksløs.
Vi møtes igjen.
Og hun ville møtes ved Doug sin grav,
på den lille kirkegården der.
Hun hedret Dougs grav
og snakket om Doug,
og jeg tenkte at jeg var i ferd med å stanse alt arbeidet.
Jeg hadde to taler,
en i forbitrelse
hvis noe gikk galt.
Og en som var jublende.
Så kom noen opp ved siden av meg
og sa, "Det er der."
"Det er ok."
Jeg snudde meg mot presidenten og sa,
""Gud, for en historisk dag."
Jeg har kartet over et sted som bare gudene kunne forestille seg.
Det som for Doug var en drøm i 1992,
blir Pumalín nasjonalpark.
Disse parkene hører dere til.
Beskytt dem med hele deres hjerte.
Velg livet.
Velg skjønnhet.
Lolo, vi klarte det!
Herregud. Dere...
Dette var en jeg hadde vært en slags mentor for,
en god venn, som sto der sammen med presidenten av Chile
og signerte disse papirene
for å lage disse parkene.
Ja. Jeg måtte tørke noen tårer.
Det var et stolt øyeblikk.
Derfor er den størst i verden.
- Du skal være så stolt. - Ja, kanskje det.
De skapte den største landdonasjonen i menneskehetens historie.
Doug satt standarden så høyt
at han ville være stolt hvis noen prøvde å overgå ham.
Større parker, mer naturvern.
Å, gud!
Se på ham. Se, se, se.
Det er en kondor.
Se på denne utrolige villmarken
som hun og Doug vernet om...
så langt øyet kan se.
Det har forandret hele holdningen til naturvern i Latin-Amerika.
Folk vil opprette disse parkene nå.
Så nå er jeg involvert i å starte en ny park
nede på tuppen av Tierra del Fuego.
3 millioner mål.
Jeg fikk en idé og ga den til organisasjonen til Kris.
Vi kaller den End of the World Park.
Doug maste på meg
om at jeg måtte gjøre det han gjorde.
Så nå har jeg startet med det.
Jeg var alltid den søte,
i motsetning til dere to.
Jeg var enklere å imøtekomme
og vanskeligere å si nei til.
Men...
Gud, for et liv.
Ja.
For et liv.
TOMPKINS CONSERVATION SAMARBEIDET MED CHILE OG ARGENTINA
OM Å OPPRETTE ELLER UTVIDE 17 NASJONALPARKER.
DE VERNET OM 60 MILLIONER MÅL LAND OG TALLET ØKER.
REWILDING ARGENTINA OG REWILDING CHILE TAR JOBBEN VIDERE
OG GJENINNFØRER ARTER OG OPPRETTER PARKER.
I 2022, I VENNENES ÅND,
DONERTE YVON CHOUINARD PATAGONIA,
TIL EN VERDI AV 3 BILLIONER DOLLAR, TIL ARBEID FOR Å REDDE PLANETEN.
TIL KJÆRLIG MINNE OM JENNIFER RIDGEWAY
Tekst: Silje Føyen