Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Den 11 mars. Det var mestadels soligt.
Jag har nästan 20 år av minnen i den här dalen.
År av glädje...
...smärta...
...tvivel och uppmuntran.
Kärlek på ett nytt sätt.
Så stark, så bestående.
Få har levt som vi har här.
Så ja, min älskling, det är ensamt utan dig.
Inget lugnar mig som din raka och stadiga hand.
Kom hem till din fru.
PATAGONIEN, CHILE
Douglas Tompkins omkom i tisdags i en olycka i Chile.
Han var en driven naturvårdare.
Han blev kär i Patagonien i sin ungdom på 60-talet
och återvände på 90-talet för att köpa mark.
Han bodde i Chile i 25 år och efterlämnar
ett arv av världens största filantropiska projekt.
Tompkins var en sann visionär.
Han byggde ett projekt under en svår tid
när miljöaktivister sågs som ekoterrorister.
Doug hade en stark personlighet. Han dog plötsligt och alla trodde...
De visste inte vad de skulle tro.
Skulle jag bryta ihop?
NATURVÅRDARE
Om jag bröt ihop var spelet över.
Vi skulle ha förlorat 25 års arbete.
Folk hade ingen aning om jag skulle återhämta mig eller inte.
Jag hade mist mitt livs kärlek.
Jag var illa däran, nere för räkning.
Jag fick en lapp från en vän.
Det stod:
"Du måste göra ett val och du måste göra det nu."
"Du kan leva på den här historien.
Du kan berätta för alla om livet ni hade, och sörja Doug resten av ditt liv.
Eller så kan du gå till jobbet och inte sluta.
Vad tänker du göra?"
Det var ett val.
TRE ÅR SENARE
Vi lägger det här.
- Mångfärdighetsmodell. - Ja.
Hon skämtade väl?
- Jag hoppas det. - Ja.
Jag tror det.
Jag köpte de här. De är från K2.
- Nej. - De har...
- Inte en chans. - Va?
- Vilket år var det, Rick? - Det var 1978.
Rick ska släpa upp oss på berget.
Jag har en annan yxa åt dig.
Den är mycket lättare.
- Jag tog med... - Åh, nej.
...många yxor till mig och Pablo.
- Så det här är... Är det här allt? - Eller så kan du ta en av de här, som...
Jag tar hellre... Jag tar nog hellre den långa...
- Okej. - Dags att gå.
Efter att Doug hade gått bort ringde Rick mig och frågade
om jag ville följa med honom och Kris och klättra.
Han sa att Kris verkligen ville åka...
KLÄTTRARE, FILMREGISSÖR
...och bestiga det berget.
Jag tänkte: "Det är logiskt." Jag förstod varför.
Det är ett speciellt berg.
Okej, där är vårt berg.
Herregud.
Nej, allvarligt.
Förlåt, men...
Herregud, titta där.
Titta på det. Det är lite snötäckt.
- Lite. - Bara lite.
Jag har aldrig varit så här långt in i parken.
Vi såg aldrig det här.
Vi flög mycket,
men vi var inte på marken ofta nog.
Vi utforskade inte.
Vi jobbade bara.
Det här är ett riktigt uppvaknande.
Precis i början bodde vi mitt i det här paradiset.
Vi sa:
"Det skulle vara otroligt att rädda det här stället."
Bara rädda det...
...i fråga om klimatet och allt annat.
Just nu,
vilken resultattavla man än kollar på, förlorar naturen.
Vad kan du göra idag
för att försöka rädda kritiska områden på planeten?
Vad hade ni för vision? Varför kom ni hit?
Vi började göra en huvudplan...
NATURVÅRDARE
...och insåg att det var möjligt...
...att skapa en nationalpark
på privat initiativ.
Tanken var att vi skulle ge den till landet.
MARKKÖP
Den ultimata DIY-approachen för att rädda jorden: att köpa den.
Tompkins och hans fru Kris har samlat ihop mark för naturvård
i en aldrig tidigare skådad omfattning.
Det här området är lika stort som Yosemite nationalpark.
- Så vulkanen där borta - köpte ni den? - Ja, den följde med.
Vissa började fråga vad de här amerikanerna höll på med.
FÖRE DETTA SENATOR, CHILE
Han är inget annat än en affärsman förklädd till ekolog.
I början var det många i Chile som inte förstod
vad det innebar att vara ekolog.
FÖRE DETTA PRESIDENT, CHILE
Många ville kunna investera,
investera för att generera energi med hjälp av floderna.
Andra ville hugga ner skogen.
Vi visste inte att saker stod på spel.
Det var en del av problemet.
Chiles före detta president har anklagat din man
för att ha tvingat folk från marken.
Det har kommit in rapporter om att ni även har fått dödshot.
Dödshot i flera år, avlyssnade telefoner...
Nu fanns det enorma insatser.
Under 25 år
la jag manken till och gjorde allt för att möjliggöra det Doug ville göra.
Det här är vad du pratade om i morse.
- Ja. - Allt det här.
Jag strök under det för längesen, för nån sa att det var till salu.
- Jag kom... - Det är stort.
...till Chile 1990, köpte ett hus och renoverade det.
Vi köpte ett stycke mark, inte med avsikt att skapa en stor park,
men sen blev mer tillgängligt och sen ännu mer.
Snart hade vi vad som behövdes för att skapa en park.
Å ena sidan fanns en galen man med en dröm om att skapa en park.
Å andra sidan...
FÖRESTÅNDARE, PUMALÍN PARK
...hade man nån som skulle förverkliga den drömmen på nationell nivå.
Hon sa: "Jag vill flyga, men fall inte.
Krascha inte."
De var djupt hängivna varandra.
FILMREGISSÖR
De förenades i en gemensam vision. Och de bråkade som bara den.
Vi kan kivas.
Nej, jag tror att en önskan att...
...arbeta mot trenden av förstörelse av vild natur...
Två personer kan inte dela ett mäktigare och starkare band.
Har du nåt emot att ta en liten paus här eller där uppe?
- Vid skogsbrynet. - Ja.
- Det är ungefär... - Jag håller med. Ja, visst.
- ...60-90 m till. - Ja, det låter bra.
Hur går det, Kris?
- Fint. - Bra.
Jag har alltid sagt att jag ville leva i den enda änden av spektrumet,
men aldrig i mitten.
Och att jag ville ha det här livet innan jag dog.
Jag visste inte vad "det här" var, men jag visste att jag ville ha nåt...
...vilt, enastående...
...riskabelt på så sätt att det förändrade allt som var bekvämt.
Doug skulle vara så glad och stolt över att jag gick upp dit
och såg den högsta punkten i parken.
För mig är det här ett sätt att ta ett sista farväl av honom.
Doug besteg det här berget för första gången 2008.
Han var klättrare.
Det var alltid hans första kärlek.
Doug växte upp i nordöstra USA.
Han började klättra i The Gunks när han gick i grundskolan.
Han hade inget intresse för skolan och gick aldrig på college.
Han ansåg det vara värdelöst att tillbringa livet med att anpassa sig.
Han förkastade allt det
och gav sig av.
Vid 17 års ålder
körde han västerut.
Han hade inga pengar eller nån aning om hur...
...vad han skulle göra där ute. Vad han skulle hitta.
Doug hamnade så småningom i Yosemite, där han klättrade i dalen och så.
GRUNDARE, PATAGONIA, INC.
Vi klättrade där.
Vi blev riktigt goda vänner.
Flera år senare var det Yvon som förde mig och Doug samman.
Doug och Yvon var bästa vänner och livslånga klättringspartners.
De var båda klättrare i världsklass.
De var de ursprungliga klättrarna, surfarna och skidåkarna,
som skulle komma att skapa det utbud av friluftskläder vi ser idag.
Doug såg verkligen upp till Yvon,
och relationen förändrades under de 50 åren.
Yvon lyssnade verkligen på Doug när de gav sig in i sina affärsliv.
SMÖRGÅSAR - VARMKORV
Han övertalade sig själv att köpa franchisen
för ett korvstånd i Yosemite.
Han drev korvståndet och klättrade.
Han var en entreprenör.
Om man vill förstå sig på entreprenörer ska man studera ungdomsbrottslingen.
För de säger: "Det här suger. Jag tänker göra på mitt eget sätt."
Doug blev affärsman före alla andra.
Jag var smed.
Jag tillverkade klättringsutrustning.
Men jag såg inte mig själv som affärsman förrän mycket senare.
Jag klättrade sex månader om året.
CHOUINARD C EQUIPMENT FÖR ALPINISTER
Jag började tillverka utrustning.
Jag utvecklade verksamheten på alla vanliga sätt,
men vi hade en massa olika idéer.
Så vår policy var
att jobba när man behövde jobba
och leka när man behövde leka.
När vågen kom in åkte man och surfade.
Det var då jag träffade Kris.
Här hade vi en surftjej som aldrig bar skor.
När hon gick i highschool gick hon till skolan barfota.
Läraren brukade bli galen.
Hon var själv lite av en ungdomsbrottsling.
Kris var Yvons granne.
MALINDA CHOUINARDS RÖST DELÄGARE, PATAGONIA, INC.
Hon var nog 15 eller 16 första gången jag träffade henne.
Hon var otroligt vänlig.
Hon älskar att prata och göra saker, men hon är väldigt pedantisk.
Vi växte upp på vår gammelfarfars ranch i Kalifornien.
När jag var åtta bestämde sig min far och hans oljebolag
för att flytta till Venezuela, till en liten by vid Orinocofloden.
Min far blev väldigt sjuk en eftermiddag.
Fem dagar senare dog han av bulbär pares.
Efter att vår far dog
gifte vår mor om sig med en nära vän till familjen.
Han var en handlingsmänniska, och han hade fyra barn.
Så vi var sju barn, och de kallade oss huliganerna.
Vi var vilda.
Min far ville att hans barn
skulle slänga sig från den höga trampolinen.
Inget var omöjligt.
Jag var den som svarade på det.
Vi skulle vara fantastiska på det vi gjorde.
Det kvittade vad, så länge vi var fantastiska.
Jag vägrade gå på privatskola, men min lokala highschool
var en så dålig skola att jag började åka till stranden
och hänga med en av mina storebröder och Yvon Chouinard.
Då var jag 15 år gammal.
Han var helt på det klara med vem han var,
men jag är mer som en sten i en bäck.
Jag släpas med, flyttas nedströms och fastnar vid en sten.
Sen kanske en liten ström för bort mig och håller mig i rörelse.
Jag kom hem efter mitt första år på college,
och min mamma satte mig ner och sa att jag måste skaffa ett jobb.
Så jag klagade för Yvon,
och han anställde mig över sommaren för 2 dollar i timmen.
Hon började jobba för mig som assisterande förpackare.
Assisterande förpackare.
Det blir inte lägre än så.
Hon jobbade sig upp inom bolaget.
Vi lärde oss långsamt
hur man driver en verksamhet.
Doug hade dragit igång sin egen verksamhet.
De drog igång en guidetjänst, California Mountaineering Guide Service.
Det blev skälet till att jag startade The North Face.
Jag behövde utrustning för att ge kunderna en guidetjänst.
Det var vid den här tiden som Doug träffade Susie.
Jag träffade min första fru, Susie, när jag liftade.
Hon plockade upp mig.
En dag körde jag...
MODEDESIGNER MEDGRUNDARE, ESPRIT
...i ett område som heter Emerald Bay, i Lake Tahoe,
och såg en kille som liftade.
Så jag plockade upp honom, och han hade rep
och en massa klättringsutrustning.
Han var så arrogant.
Jag minns att jag tänkte:
"Vilken skitstövel han är. Men det finns även nåt coolt med honom."
Så småningom gifte vi oss.
Vi bodde på North Beach i San Francisco.
När vi öppnade The North Face
bjöd vi in gruppen Grateful Dead att spela.
KALIFORNIEN
Doug hade jättekul med att bygga ut verksamheten.
Det var vackert att se.
Han skapade en unik miljö
för att sälja annorlunda kläder och klättringsutrustning.
The North Face fortsatte växa.
Sen blev Doug rastlös.
Han ville åka och klättra och inte vara bunden.
ALPINUTRUSTNINGSSPECIALISTER
Så vi sålde det.
Då hade Susie startat Esprit.
Hon samarbetade med en annan kvinna.
Vi hade varit ute och sålt
amatörmässiga klädprover vi hade tillverkat.
Jag minns att jag visade honom beställningarna.
Doug tittade på dem, skakade på huvudet och sa:
"Där har vi en möjlighet."
VI gjorde affärer.
Sen blev Esprit ett stort varumärke och sen bar det iväg.
Vi byggde upp Esprit.
Vi expanderade internationellt och hade partners världen över,
från Asien till Australien till Europa.
Vi stod mitt i vad som förhoppningsvis skulle bli Patagonia National Park.
Men vad kommer att hända med det?
Det är en sak att ha en stor idé,
men en helt annan att förverkliga den.
Och det kräver ett nära samarbete med regeringen.
Den här parken är en av fem nya.
I samtliga fall,
köpte vi betydande territorium
och föreslog att regeringen skulle samarbeta med oss
och bidra med ytterligare federal mark.
Alacalufes reservat kan lätt bli en nationalpark
utan att förlora produktiva möjligheter.
Det skulle vara så underbart
om alla de här projekten faktiskt blev...
KLÄTTRARE, FÖRFATTARE
...fullfjädrade nationalparker.
Att vara övertygad om att det skulle hända var en annan sak.
Chile har varit ett land helt baserat på utvinningsekonomi.
Det sägs att gruvdrift är Chiles lön.
Det står för drygt 60 % av vår export.
Idag är Chile världens största kopparproducent
och den nästa största litiumproducenten.
Chile är ett gruvdriftsland.
Det har en utvinningsekonomi.
Gruvdriftsindustrin förorenar.
Politikernas ekonomiska tanke var att exploatera marken och skogen,
så människorna som satt i regeringen då förstod inte idén med en park.
Latinamerika har ingen historia av markfilantropi,
och här kommer en knäpp amerikan som säger:
"Jag ska köpa den här marken i Chile, göra parker och ge dem till folket."
De tänkte: "Kom igen, ingen gör så.
Det måste finnas en annan anledning."
Doug började komma hit 1961.
Han tävlade i skidåkning. Alla skidåkare tränade under lågsäsong.
Det var så han började förstå hur det var i Argentina och Chile,
och han gillade dem båda från början.
Han hade en kärleksaffär med Patagonien.
Det var hans idé att åka ner till Patagonien.
Vi gav oss av två veckor senare.
Vi köpte en gammal van
och packade den med skidor, surfbrädor och klättringsutrustning.
Vi körde 1600-1900 mil eller vad det nu var.
Det var ett grymt äventyr,
en legendarisk resa.
De definierade en hel era.
De definierade ett helt levnadssätt.
De klättrade, surfade, åkte skidor ner för outforskade toppar...
Så småningom besteg de ett av de svåraste och mest betydelsefulla bergen för dem.
Vi tillbringa 60 dagar med att försöka bestiga Fitzroy.
Vi tillbringade 31 dagar i en isgrotta.
Det var fem dagar med klätterbart väder.
Jag var borta i nio månader.
Min gamla vän Yvon Chouinard och tre andra vänner,
vi var i Chile väldigt länge.
Vi blev kära i Patagonien, i området. Det var första gången jag var där.
Det var som amerikanska västern för 100 år sen,
men det var autentiskt.
Den resan var lång nog att vi...
Den förändrade våra liv.
När Yvon kom ner till Patagonia...
...för att bestiga Fitzroy med Doug Tompkins 1968...
Det var orörd vildmark.
Sen åkte vi tillbaka exakt 20 år senare, och det var annorlunda.
Titta här.
De har lagt vägar och allt.
De ska öppna en McDonald's och en Wimpy's.
Utvecklarna la ut rutmönstret och satte upp gatuskyltarna
för vad som skulle bli El Chaltén.
Vi hade också lagt märke till,
långt tidigare, att saker och ting började värmas upp.
Vi insåg att glaciärerna blev allt mindre.
Vi började lära oss mer om...
...klimatförändring.
Doug var först med
att verkligen känna av det.
Det var den dubbla aspekten av hans omåttliga läslust
och att han presenterades för vissa människor
som ledde honom till andra böcker.
Han hade börjat ägna sig åt djupekologi.
Det var passande, för alla djupekologer var klättrare.
De såg natur som förstördes.
Och om vi förstör naturen, förstör vi oss själva.
Djupekologi handlar om att se allt liv som sammankopplat,
att se att allt liv har egenvärde.
Det bygger inte på att människor sätter ett värde på det.
Efter att ha varit i Patagonien tänkte jag:
"Jag vill göra kläder för förhållandena där."
Yvon sa:
"Jag vill göra jackor.
Jag vill kalla märket Patagonia."
Patagonia - det är ett sånt där magiskt namn.
Loggan vi valde
innehöll Fitzroys siluett.
Av en eller annan orsak sa han:
"Du borde ta dig an det här."
Det slutade med att jag skapade,
drev och utvecklade det.
Yvon har en massa idéer, men han vet inte hur han ska göra.
Kris kunde göra det. Och hon undvek de dåliga idéerna.
MALINDA CHOUINARDS RÖST DELÄGARE, PATAGONIA, INC.
Det var det viktiga.
Hon var driven och självsäker.
Så småningom blev hon vår vd och manager.
När Patagonia väl kom igång
var det som ett godståg för sin tid.
Tidigt på 80-talet
beslutade Yvon att vi borde göra Patagonia till ett aktivistföretag.
Jag byggde min verksamhet och börjar oroa mig för miljön.
Jag ville driva min verksamhet mot att bli allt mer ansvarsfull.
Men Doug gjorde inte det.
Han byggde sin verksamhet så stor han bara kunde.
Okej, Fred Astaire, kör.
Emilys bild...
Tompkins är ingen modedesigner. Esprit-looken skapas av hans fru Susie.
Men allt som har att göra med företagets image
och med att delge den till allmänheten sköter han själv.
Ja, hon är toppen. Julie Hall.
- Definitivt. - Okej.
Esprit hade en lägenhet i Milano.
Esprit hade en lägenhet i Paris.
Esprit hade en lägenhet i New York, i Tokyo...
Han hade en Francis Bacon-triptyk värd 5 miljoner dollar
hängande ovanför eldstaden.
Esprits glansdagar var när han var helt inriktad och fokuserad på
att vara en världsomfattande entreprenör för en enorm modeverksamhet.
Sen kom förändringen.
Jag tror att det förändrade mycket.
Jag bara...
Jag gick igenom den porten nån gång mot slutet av 80-talet.
Jag sa: "Jag måste göra nåt annat."
Jag tror att han kände sig...
...vilsen.
Han blev vilsen på eget bevåg.
Det främsta uppdraget inom modeindustrin
är att skapa en känsla av begär av att man behöver nya saker.
Jag började inse att jag inte borde göra det
eftersom jag bidrog till förstörelsen av världen.
VÄDJAN OM ANSVARSFULL KONSUMTION
SÅ OFTA DEFINIERAS VÅRA BEHOV AV SÅNT SOM INTE GER OSS MYCKET...
Så under Esprits senare år...
försöker katalogerna övertala en att inte köpa kläderna.
DEFINIERADE ESPRIT DEN NYA ANDAN? ...ATT BARA KÖPA VAD DE BEHÖVER
Man kan inte göra det och försöka lista ut
hur man ska betala alla och driva företaget framåt.
I början av 90-talet stod jag inte längre ut.
Företaget kämpade och jag var tvungen att fatta ett beslut.
Jag beslutade att försöka rädda Esprit.
Han och Susie hade separerat.
Och...
...de var tvungna att dela upp företaget.
Hon köpte ut honom
eftersom han var intresserad av att röra sig i en ny riktning.
Han fick återvända till den plats
där han senast var riktigt lycklig: Patagonien.
Det var en stor övergång, men en som var viktig för honom.
KLÄTTRARE, FILMREGISSÖR
Han var samma kille, fast annorlunda. En mer intressant kille, faktiskt.
Att flytta till Sydamerika för att satsa på ett projekt
som verkade som en sorts dröm...
Det var hans mantra,
att satsa och sen lista ut det.
Det är precis vad han gjorde.
Han satsade allt han hade.
Han kom inte hit med en plan.
VD, REWILDING CHILE
När han kom till Chile ville han bara lämna Esprit-verksamheten.
Eftersom han var pilot
insåg han att alla gårdar ägdes av frånvarande ägare.
Vi köpte små gårdar från små lantbrukare som ville vidare.
Doug köpte Reñihue, en gård på 800 hektar.
Precis där...
...vi sitter just nu.
Jag bodde här i 1,5 år,
precis här.
Det här var vardagsrum, kök och matsal.
Jag gjorde i ordning huvudbyggnaden mittemot.
Det fanns ingen elektricitet.
Men vi har 3 x 2,5 m, eller 3,5 x 2,5 m...
Det skulle vara...
- Ja. - Okej?
- Sak samma. - Vad det nu blir.
Man kan inte...
- Det finns två sovrum. - Multiplicera.
Det är ett hus med två sovrum.
Han hade en summa pengar.
Han var ingen miljardär, men han hade omkring 150 miljoner.
Han kunde göra vad som helst.
Och han valde vad som helst.
Vår första approach var att skydda marken.
I de områden där det var möjligt fick man bygga demonstrationsgårdar.
Gårdar där vi kunde visa oss själva och sen resten av folket
att det var möjligt att bo på marken utan att hugga ner träd,
att det inte var det enda alternativet.
Så vi började med gårdarna.
Vi planterade bär,
producerade honung,
gjorde sylt
och fick ull från våra får.
Och med ullen skapade vi ett nätverk av hantverk.
Var det lukrativt? Nej.
Varje gång vi sålde en burk honung gav vi köparen fem dollar.
Doug brukade säga det.
Men han kunde göra det.
Han kunde välja att vara ekologiskt hållbar
men kanske inte ekonomiskt hållbar.
Och vi hade en chans att ge många människor arbete.
Han brukade tjata om
att jag borde sälja mitt företag
och göra samma sak som han gjorde,
att han gjorde rätt och jag fel.
Jag ville driva mitt företag på ett ansvarsfullt sätt,
hålla fast vid mitt företag och använda det som ett verktyg.
För att göra det sa jag: "Okej, vi måste omvärdera vad vi gör.
Vårt nya uppdrag är att göra affärer för att rädda vår planet."
Så jag tog ett dussin
av de bästa inom företaget och åkte ner till Patagonien.
Det var under den resan som Doug träffade Kris.
Den här tiden på dagen? Ja.
Vi var i Calafate, som då var en pytteliten stad.
Vi satt på en restaurang och in kommer Doug Tompkins.
Han kom fram och satte sig bredvid mig.
Han bara... Och sa: "Hej, hur är det?"
Sen sa han... Så typiskt Doug.
- Han sa: "Vad gör ni?" - Jag sa: "Vi ska åka imorgon."
- Han sa: "Varför det?" - Jag sa: "Det är slutet på resan."
Han sa: "Men varför? Varför stannar ni inte?
Varför stannar ni inte, så kan jag flyga er tillbaka till USA?"
Jag sa: "Nej, sluta fråga. Jag tänker inte flyga."
Sen började han ringa mig från San Francisco
när vi båda var tillbaka.
- Han sa: "Vad gör du?" - Jag sa: "Tja, jag..."
Jag hade en relation med nån annan, men jag visste att det var på väg utför.
Och han var ganska charmig.
Han var väldigt charmig.
Doug ringde mig och sa:
"Du vet din vän Kris?
Hon är väl en god vän till dig?"
Jag sa: "Ja, en av mina närmaste.
Hon är gudmor till alla mina tre barn."
Han sa:
"Vad tycker du om henne?"
Så jag berättade hur underbar hon var.
Och samma dag ringde Kris mig och sa:
"Han Yvons vän, Doug Tompkins... Ni har klättrat ihop ett tag.
Vad är han för sorts kille? Känner du honom väl?"
Jag tänkte: "Åh..."
När min fru fick höra
att Doug var intresserad av Kris sa hon: "Herregud, det är en katastrof."
För hon visste hur han hade behandlat kvinnor förr.
Doug var vild, ung, en livsnjutare med många...
...många förbindelser.
Kris frågade: "Är det här bra?"
Och folk som kände Doug sa: "Nej, Doug har förändrats.
Doug kommer att uppföra sig. Doug har förändrats."
Och andra kvinnor sa:
"Du vill inte gå i närheten av honom. Det här är galet."
Det fanns en del av Doug som var som en skitstövel.
Så vi var alla lite nervösa.
Jag började jobba med Yvon. Jag var så ung.
Jag tror...
Efter 23 år av det tänkte jag:
"Jag kan inte göra det här längre."
Jag var klar.
Jag var klar med mitt liv.
När jag säger det tror många att jag pratar om Patagonien.
Det är inte det jag pratar om. Jag pratar om mig.
Mitt liv var över.
Jag behövde en förändring.
Prata om det faktum...
Jag tänkte: "Det måste finnas nåt annat där ute, nåt större."
Doug ringde mig då och då.
En kväll sa jag: "Jag ska åka till Paris och jobba där."
Han sa: "Toppen, vi ses där."
LOUVREPALATSET - COMÉDIE-FRANÇAISE - THÉÂTRE DE PALAIS-ROYAL
Och han kom till Paris.
Vi gick på middag på hans favoritrestaurang.
Vi gick runt i Paris.
Han sa: "Kom och besök mig i Chile."
Jag sa: "Nej, absolut inte.
Du är en världsberömd skojare."
Och han stannade upp,
tittade ner på sina fötter och tittade sen på mig och sa:
"Jag kommer aldrig att låta nåt hända dig."
Det var ett sånt ögonblick där man ser nån förvandlas
även i sitt eget sinne.
Mycket senare sa han
att det var då han visste.
Och detsamma gällde mig.
Jag tänkte för mig själv:
"Det här är mannen jag ska gifta mig med."
Men det är... Det var galet, riktigt galet.
Jag var förlovad med nån annan.
Så det slutade med
att jag lämnade den... fästmannen.
Sen åkte jag ner till Chile för att besöka Doug i tio dagar,
och jag stannade i fem veckor.
Det var kemi,
som att bli träffad av blixten.
Jag ska lämna min roll som vd.
Vi letar för närvarande efter nån som kan ersätta mig.
Jag hoppas ha en ersättare i oktober.
Jag skulle vilja träna dem och att de skuggar mig i tre månader.
Sen drar jag den 1 januari
och åker antagligen till Chile där jag tror att mitt hem kommer att vara.
Jag sabbade hela...
Det var skandalöst.
Jag sabbade hela mitt privatliv.
Men det var rätt. Det blev den stora grejen.
Det var en stor chansning. Jag menar, det var...
Det kunde enkelt ha gått hur som helst.
Det var helt galet det vi gjorde.
Det här är Dougs och min första dejt.
Jag minns att jag tänkte: "Herregud, vad har jag gjort."
Och gården vi är på väg till nu...
...var...
...helt isolerad.
Den 4 april 1994.
Doug har en otrolig fastighet här.
En hel halvö, vackra glaciärer, vattenfall, floder...
Den 5 april 1994. Is på sovsäckarna på morgonen.
Otroligt klart och vackert.
Vi åkte söderut genom skogar med Nothofagus dombeyi,
sov på hotell Nires, åt ingen middag, och myste oss till sömns.
Den 20 maj. Stormens fjärde dag.
Den avtar inte.
Vatten pressas in i huset på grund av de kraftiga vindarna.
Upp kl. 02.00 för att fästa skorstenen och döda en enorm råtta.
Vi kan inte ta oss härifrån.
Det fanns inga telefoner...
MALINDA CHOUINARDS RÖST DELÄGARE, PATAGONIA, INC.
...och inget sätt att ta sig in eller ut.
Så hon var isolerad med Doug.
Vi var i 40-årsåldern och ville göra en massa saker.
De är stora och svåra
och det fanns ingen historia om andra personer som hade gjort dem.
Så man prövar sig fram.
Och det var ett nytt äktenskap.
Man hoppas att fibrerna av det äktenskapet
ska hålla för trycket av att arbeta ihop
och leva ihop under så här intensiva förhållanden.
Det första steget var att göra ett naturreservat.
Det var ett sätt att skydda marken.
Men efter nåt år
utvecklade Doug och Kris idén att skapa nationalparker.
Då tog vårt arbete en stor vändning.
STILLA HAVET - ATLANTEN
Det. var här vi började.
Det var här vi bodde.
Det här stycket blev Pumalín,
från gränsen till Argentina hela vägen ut till Stilla havet.
Det var den första.
Vi köpte 309 000 hektar, och sen växte det därifrån.
309 000 HEKTAR
Inget av det här gjordes i ett vakuum.
Vi gav oss ut och pratade med alla,
borgmästare, alla inblandade.
Det fanns mycket misstro.
Många gånger stötte vi på stort motstånd.
Vi ska prata med borgmästaren här.
Vi vill förklara vår idé om att donera marken i hennes distrikt.
Vi tror att hon kommer att stödja det. Hon förstår sig på naturvård.
Vi vill skapa nationalparken med start vid Cabo León
och inkludera naturreservatet.
Vi måste säga: "Vi har en nationalpark."
För nationalparker lockar turister.
309 000 HEKTAR
Det här området består till största del av ogenomtränglig tempererad regnskog.
Så motståndet kom främst från den federala regeringen.
Det var här fem år av allvarlig
politisk och social konflikt ägde rum.
Vad är det du ogillar med Douglas Tompkins projekt?
De vill inte ha utveckling.
Vi är ett fattigt land.
FÖRE DETTA KONGRESSLEDAMOT, CHILE
Vi behöver utvecklingen
för att höja vår standard.
Vi kom från en 20 år lång diktatur,
så de inbitna högerpolitikerna vägrade förstå sig på filantropin.
Chile är ett land som har goda skäl att vara misstänksamma mot amerikaner.
År 1973 stöttade Nixons regering den kupp
som inledde 17 år av brutal diktatur under general Augusto Pinochet.
PINOCHETS REGIM
Men när paret Tompkins började samla billig vildmark för naturvård här
blev de chockade över att stämplas som "otäcka amerikaner".
Men samtidigt så... Chile är ett långt och smalt land.
Och...
Doug och Kris köpte mycket mark...
FÖRE DETTA FINANSMINISTER, CHILE
...som motsvarade en stor bit av en av Chiles regioner.
Militärens och flottans största bekymmer
var att mr Tompkins ägde så mycket mark...
ADVOKAT, TOMPKINS CONSERVATION
...som sträckte sig från gränsen till havet.
Så han anklagades för att dela upp landet i två bitar.
Högerpolitikerna i Chile gick i taket
och försökte lista ut sätt att ta itu med det.
Den 13 mars 1995.
I princip alla tidningar...
NATIONENS VAKSAMMA BLICK
...och tv-kanaler i Chile nämnde oss igår och igen i morse.
NATURÄLSKARES VÄXANDE IMPERIUM
Vi har fått kritik från högerextremister och laxindustrin.
Vi tog upp kampen mot kommersiell laxodling.
Det är fiskodlingar.
Det är jämförbart med grisuppfödning.
Om man simmar ner till havsbotten hittar man ett dött hav under kassarna.
Marinekologin har blivit kvävd. Inget lever under kassarna.
Sjölejonen brukade äta från kassarna,
så vi brukade hitta sjölejon ihjälskjutna på stranden.
BELÖNING FÖR ATT RÄDDA SJÖLEJONSART
Doug gick ut med en efterlysning.
Han sa att vi ger 2 500 dollar
till personen som leder oss till den som dödar sjölejonen.
Det var bara bensin på elden.
NY ATTACK MOT TOMPKINS
Den 21 april 1995.
Flera attacker mot Doug och mig i tidningen.
TOMPKINS BEFINNER SIG ÅTERIGEN I EN TVIST
Det börjar utgöra ett tydligt hot mot vårt liv här.
FREI MOT DOUGLAS TOMPKINS: "HAN TROR ATT HAN ÄGER LANDET"
Den 17 oktober. Våra telefoner är avlyssnade.
Nya anklagelser från militären.
DOUGLAS TOMPKINS: EN "GRINGO" I KNIPA
Jag undrar vad som faller härnäst.
Orolig för Dougs säkerhet.
De fick gömma sig på den amerikanska ambassaden ett tag.
De fick många dödshot.
FBI sa till min fru och mig att våra telefoner var avlyssnade.
Vi var paret Tompkins vänner.
FÖRE DETTA INRIKESMINISTER, CHILE
Regeringen trakasserar dem inte.
Det rådde många misstankar.
Det såg ut att vara det första steget i att förvärva billig mark...
FÖRE DETTA SENATOR, CHILE
...för att sen sälja den till högre pris.
Den kollektiva fantasin ger upphov till mycket.
På den tiden var jag inte...
Jo, jag var minister.
Jag studerade försvarsfrågor.
Militären hade en massa teorier om
att det var Israel som försökte ta delar av Chile.
Vi anklagades för att ha skapat...
BETRÄD EJ HANTERING AV KEMISKT AVFALL
...en amerikansk anläggning för kemiskt avfall,
en ny judisk stat, trots att vi uppfostrades som anglikaner,
en ny bas för den argentinska militären
så att de skulle kunna komma och avsluta Chile en gång för alla.
En bra var att vi skulle ta alla boskapsdjur från södra Chile
och ersätta dem med amerikansk bison.
Med alla era projekt i Chile och Argentina,
hur många hektar pratar vi om?
Det är 800 000.
- Va, 800 000? - Ja.
- Drygt 800 000. - Det är hemskt många hektar.
Det är ingenting.
Om man jämför
det som räddas på årsbasis med det som förstörs...
Vi tillhör det förlorande laget.
Vi förlorar vildmark i en takt av 16 miljoner hektar per år.
AMAZONAS, BRASILIEN
I den här takten kommer vi att förlora all vildmark inom de närmsta 50 åren.
MATO GROSSO, BRASILIEN
Folk kan säga: "Paret Tompkins har skyddat drygt 800 000 hektar mark."
Det är mycket mark...
OREGON, USA
...men det är en droppe i havet jämfört med det som äger rum varje dag.
Skogen i Indonesien,
gräsmarkerna i östra Afrika, eller var det än är...
ELFENBENSKUSTEN
Det är inte som att vi vinner mark.
Vi försöker bara bromsa anstormningen.
Vi befinner oss i en perfekt storm av en ökande mänsklig befolkning...
GLOBAL AVSKOGNING (1980-2022)
...en ökad konsumtion och minskande naturtillgångar.
Ändå är alla som skulle kunna göra skillnad
ovilliga att göra det
eftersom den kulturella inverkan av de förändringarna
är för mycket för dem att överväga.
När vi försökte skapa Corcovado Park...
400 000 HEKTAR
...sprang vi rakt på militären.
Mycket av det som så småningom skulle bli parken ägdes av militären,
och de använde området som bombfält.
Doug mötte upp generalerna
för att försöka övertyga dem att bevara marken och sluta bomba.
Innan vi gick till regeringen med ett förslag
var vi helt förberedda och sa vad vi hade investerat i marken.
Vi sa till regeringen:
"Vi donerar vår park, inklusive all infrastruktur,
om ni matchar en av våra hektar med upp till fyra hektar
av oanvänd federal mark."
Det påtryckningsmedlet låter oss
göra nåt mycket större än vad som annars hade varit möjligt.
Patagonia Park var ett annat väldigt omtvistat projekt.
Vi köpte flera hundra hektar i Argentina, en gammal estancia...
och 80 000 hektar i Chile.
Vår idé var att parken skulle sträcka sig över gränsen till Argentina,
för att skydda totalt 800 000 hektar.
Vad gäller de närliggande samhällena... Det handlade främst om boskap.
Vissa var upprörda över
att vi skulle avveckla en av de största rancherna i Chile.
När vi kom till Iberá...
ARGENTINA - PARAGUAY - BRASILIEN
Det var otroligt utmanande.
712 000 HEKTAR
Vissa invånare säger att de har fördrivits och sen ignorerats
av människorna de ibland kallar "ekobaroner".
PROVINSRESERVAT I CORRIENTES
Vi tror inte att Tompkins är en multimiljonär
som plötsligt har blivit filantrop.
309 000 HEKTAR
Det förekom även tvister om lagfarter omkring Pumalín.
De en eller två procent som representerade cirka 200 familjer
kände att deras närvaro i området hotades.
Vi ägnade fem år åt att skaffa lagfarter
så att alla skulle känna sig lugna.
Så att det inte skulle råda några tvivel om
vad som var deras och vad som tillhörde parken.
VI är lika bra som alla andra i landet
vad gäller att hantera markdispyter.
- Är det vad som har sårat mest? - Ja, för det har varit raka motsatsen.
Det var inte bara individer och politiker som motsatte sig,
utan även institutioner.
Invändningar mot paret Tompkins
kommer från ingen mindre än den katolska kyrkan.
Det här är delen Pumalín park saknar: Trettiotusen hektar mark
som ägs av den katolska kyrkan och som kallas Huinay.
Douglas Tompkins var så här nära att få köpa Huinay.
Det som hände var att Catholic University pressades
att inte sälja till oss, och istället sålde de till kraftföretaget.
Till Endesa, det stora kraftmonopolet.
- Det låter rätt illvilligt. - Det var det.
Okej, men egendomen på...
- Ska vi köpa den? - Ja.
De måste verkligen ha trott på vad de gjorde.
Nittioåtta procent av människor skulle ha gett upp och sagt:
"Det är omöjligt att leva i ert land."
För vi chilenare betedde oss väldigt illa.
Den 25 februari.
Varje dag tyngs vi av mer nyheter.
Doug är helt överväldigad av ilska och frustration,
och mina nerver är på bristningsgränsen.
Varför gör vi det här?
Jag kommer hem till allvarlig dispyt.
Mycket gråt, ärlighet och ett kärleksfullt gensvar.
Jag funderar på att fylla allt det här,
men jag vill inte ha nåt som är för rakt.
Så där, och sen kröker det ut.
Då ser det naturligt ut.
Jag tror på att allmänheten ska ha tillgång.
Vi måste bygga infrastruktur för allmänhetens tillgång.
Besökscenter, campingplatser, hotell,
parkeringsområden, leder, ledmarkeringar,
administrationskontor, skyltar...
Allt det skapar en nationalpark.
Han var en sån perfektionist.
När han drev Esprit hade han en skylt ovanför skrivbordet.
INGEN DETALJ ÄR LITEN
Det stod: "Ingen detalj är liten."
Doug var övertygad om att en värld utan skönhet inte var värt det.
Ni måste komma ihåg att Doug såg det här som målardukar.
Det han gjorde var att skapa
en envis, obeveklig jakt på skönhet.
Traktorföraren är som en konstnär.
Man kan måla landskapet med traktorn,
men man måste ha bra teknik.
För senare kommer vi att ta ett foto och se ditt arbete.
När vi började arbeta i Chile och Argentina
trodde vi att vi bara skyddade vidsträckta områden.
Men faktum är...
Det är som de säger:
Landskap utan vilda djur är bara en kuliss.
Allt förändrades när vi kom till Iberá.
Vi insåg att många arter saknades,
allt från jaguarer och hela vägen ner för kedjan.
Vi sysslade inte längre med att skapa nationalparker.
Vi sysslade med att skapa fullt fungerade ekosystem.
Dags att återförvilda.
Återförvildning är att introducera arter som hör hemma på en plats
men som har försvunnit av nån anledning.
Tjuvjakt, jakt,
bete av boskap...
Varje art spelar en enorm roll i ekosystemet.
Guanacos finns i stora antal för att tillhandahålla mat åt pumor.
Pumorna jagar guanacos, vilket ger mat åt asätare.
Det handlar inte om återhämtningen av en enda art,
utan om interaktionen mellan arter.
Våra parkvakter inom återförvildningsprogrammet...
VILTFÖRVALTARE, REWILDING CHILE
...har varit cowboyer,
men idag övervakar de pumor.
Arcelia var son till den främste pumajägaren.
Han åkte ut med sin far.
De hade en lön,
men de fick en bonus för varje hud de tog med.
Vad skulle din far tycka om han kunde se dig nu,
göra allt det här?
Med så många pumor?
- Med så många pumor utan att döda dem. - Utan att döda nån av dem.
- Det är en förändring. - Så klart det är, en enorm förändring.
Ur en etisk synvinkel måste vi tjäna den biologiska mångfalden.
Vi måste dela planeten med andra varelser.
Det innebär att vi måste göra livsmiljöer tillgängliga
för att evolutionen ska fortsätta utvecklas.
Vi tvingar bort varelser från livsmiljöer genom att överexpandera.
Det är en självdestruktiv utveckling.
Det är vad vi anser sjukligt,
att vi bara fortsätter att expandera tills vi når det oundvikliga: kollaps.
Den 18 februari.
Varför besteg vi aldrig vårt berg ihop?
Det är en sån gåva att vara här uppe
och se allt det här genom dina ögon.
Doug var först att bestiga berget,
och traditionellt sett, när man är först att bestiga ett berg,
får man namnge det.
Doug namngav det efter Kris.
- Det var en rejäl ansträngning. - Ja, den var enorm.
Så Kristine
är den högsta punkten i parken och liksom kronjuvelen.
Men kan inte ge sin fru
en bättre alla hjärtans dag-present.
Ja, han gjorde alltid sånt för mig.
De var intensiva,
men det märktes att de var djupt förälskade.
De tog alltid hand om varandra.
Man såg dem ihop, och de var som...
De var som tonåringar.
KLÄTTRARE
De kunde ligga i hörnet och mysa.
Det handlade om kärlek.
I början tror jag att han skickade
meddelanden till henne varje dag.
MIN VACKRA FRU SOM JAG ÄLSKAR
Det var fotomeddelanden.
DE ÄLSKAR VARANDRA
De kallade varandra smeknamn.
LOLO ÄLSKAR BIRDY
Hon kallades Birdy.
VACKRA SÄLLSYNTA FÅGLAR SOM JAG ÄLSKAR
Jag minns klart och tydligt
en riktigt underbar
dvd-film han gjorde.
Mitt livs kärlek är en kvinna i världsklass för alla årstider.
Hon är så vacker vid 60 års ålder.
Du är den enda för mig.
BIRDY, MIN ENDA KÄRLEK! VI ALLA ÄLSKAR DIG!
BIRDY OCH HENNES "LOLO" NU BÅDA I 60-ÅRSÅLDERN!
Det är en sida av Doug som jag aldrig såg, men...
Där är den.
- Vilken topp, va? - Ja.
Jag är så glad att vara här.
Jimmy och jag har varit här tidigare.
Vi var här för 12 år sen
med Yvon och Doug.
Ja.
- Ytterligare en för oss. - Vi gjorde det.
Vår första Medicaid-bestigning.
Det är svårslaget.
Jag minns en otrolig solnedgång, precis som den vi såg igår kväll.
Och jag tänkte på Doug.
Det är min biologiska klocka som tickar.
- Jag känner det. - Du har många arbeten att slutföra.
- Jag har projekt att göra. - Jag kommer ihåg...
Det finns långsiktiga projekt, och man tänker...
Man måste slutföra dem.
- Jag kommer ihåg att du... - Jag vill se vad vi kan slutföra.
Det tar mycket tid.
- Tid är allt. - Ja.
Det är det mest värdefulla.
- Livet... - Det är det alltid.
- Livet flyger förbi. - Ja.
Jag hade övertalat Doug att åka på resan.
Till en början, sen blev han entusiastisk över det.
Vi tänkte att det skulle vara kul att åka kajak på en stor sjö
inte långt från Patagonia National Park.
Vi följde dem till sjön,
De tillbringade flera timmar med att göra i ordning sina båtar.
Kom igen, älskling.
De är kajakpaddlare i världsklass, men de anlitade nån att organisera resan.
De åkte ut med gummibåten och la sen sina båtar i vattnet.
Doug och jag hade en dubbelkajak,
Yvon och Weston hade en varsin,
och Jeb och Lorenzo hade en annan dubbelkajak.
Under den fjärde dagen blåste det upp.
Vinden skickade 2,5 m höga vågor åt alla håll.
Vi hade problem med rodret på båten vi hade lånat.
Det blev allt svårare för Doug och mig att hålla båten pekande i motvind.
En våg träffade oss.
Plötsligt var vi uppochner.
Jag sa till Doug:
"Jag undrar om vi borde försöka simma,
för om vi hamnar i mitten av sjön är det definitivt kört."
Vi sa båda två: "Okej, vi gör ett försök."
Jag tänkte: "Jag har nog tio minuter kvar."
Man kan bara överleva i 30 minuter i så kallt vatten.
Sen sköljde ytterligare en våg över mig, och jag insåg att jag höll på att drunkna.
Nåt brast inom mig.
Jag sa... Jag skrek: "Nej."
Och jag började simma så snabbt jag kunde.
En minut senare dök Jeb och Lorenzo upp i sin dubbelkajak.
Jag tog tag i bak och de började dra mig.
Jag råkade nå fram till Doug först.
Han tog tag i bak.
NATURVÅRDARE
Jag vände kajaken
mot stranden och började paddla.
Han hade inte panik.
Han sparkade.
Han kunde ha tagit tag i mig och fått kajaken att kantra.
Men det gick inte att kämpa emot hypotermin.
Jag kände det när han tappade orken att sparka och hålla i sig.
I hans sista stund blickade Doug upp mot Aviano-dalen...
...och...
Det var nästan som om han nynnade.
När han tappade orken att hålla i båten,
behövde jag få upp honom på min arm och hålla hans huvud ovanför vattnet.
Vi bara... Jag kunde inte...
...hålla i honom och paddeln, och jag tappade paddeln.
Doug och jag flöt omkring så i 1-1,5 timmar.
Och sen...
...hörde jag en helikopter.
De drog oss till stranden. Därifrån åkte vi till sjukhuset.
Hackiga meddelanden kommer in.
"Doug. Rick. Helikopter."
Jag vet att du är i knipa.
Instinktivt vet jag utan att veta.
Utanför, vädjande till gudarna:
"Snälla, ge honom tillbaka till mig."
De tog oss till stugan, och telefonen ringde.
Stugägaren svarade.
Och en kort minut senare
la de på, tittade på oss och sa:
"Nu är Doug död på riktigt."
Jag rusar in i rummet där jag nu vet att de arbetade i flera timmar.
Kall kropp, mjuk.
Jag kryper upp i din säng och lägger mig bredvid dig.
Jag ville bara att vi skulle svepas in ihop
och låta allt och alla bara försvinna.
Jag stirrade ner i min soppa.
Jag minns att Yvon stirrade ner i sin soppa.
Och sen...
...plockade han upp en sked och började...
...äta den...
...väldigt långsamt.
Sen såg han på mig och sa:
"Ät din soppa, den är jättegod."
Och jag såg till att jag...
...respekterade...
...varje sked varm soppa som åkte ner i min hals.
Vi flög honom dagen därpå.
Jag satt i bak med en kista.
Jag hade en kniv i min väska, och jag började rista in våra namn.
Jag märkte det inte, men medan jag ristade in bokstäverna...
Jag ristade in dem så hårt jag kunde.
...skar jag mig själv.
Det var blod på kistan.
Det var blod på mig.
Och...
...jag hade knäppt upp säkerhetsbältet.
Jag var så fast besluten att skriva Birdy och Lolo på kistan.
Sen kom Rick, som satt framme vid piloten, och sa:
"Sätt dig ner på din plats,
sätt på dig säkerhetsbältet och ge mig kniven.
Du är klar.
Är det här vad du vill att folk ska se när vi landar?"
Hon tappade besinningen,
så pass att hon inte ville leva.
Hon ville inte gå genom livet utan honom.
Doug dog för tre dagar sen
på en resa med sina bästa vänner:
Yvon Chouinard, hans livslånga vän,
Rick Ridgeway, som också nästan dog,
och Weston Boyles,
gruppens "lilla pojke",
som stannade med honom ända fram till slutet.
Han lämnade honom aldrig ensam.
Och för det är jag evigt tacksam.
Den här personen, Douglas, levde ett liv värt århundraden.
Jag kan inte föreställa mig ett liv utan honom, men här är vi.
Tack för att ni kom.
Vi sänkte ner Dougs kista i graven,
och alla människor som hade kommit,
alla medborgare från omgivande städer, hundratals människor,
började kasta jord på hans kista med sina bara händer.
Det tog mig lång tid
att besluta att inte följa med honom.
Det är en bra plats att besöka.
Jag var så galen så länge efter att han hade gått bort.
Varje dag.
Den 17 maj.
Efter att du hade lämnat Esprit
gav du dig ut på ett sökande efter vad som kunde komma härnäst,
en storslagen gest att leva ett nytt liv.
Nu sitter jag vid samma avgrund.
Det måste finnas en ny historia.
Det kanske är poängen, Birdy.
Det är dags att skriva ner allt.
Det känns fortfarande som en amputation,
inte bara en förlust,
och Dougs stora, djärva vision
var det enda som höll mig i ett stycke.
Det var som en livbåt för mig.
Vi slutade aldrig.
Jag skötte allt.
Alla saker hon visste var ohållbara... Hon satte stopp för allt det.
Hon...
...tog sig samman och tog över.
Alla gårdar är borta.
Vi hade 13 gårdar vid ett tillfälle.
Vi kunde inte göra dem självförsörjande. Det var för dyrt.
Jag kunde inte låta bli att känna att jag svek Doug.
Det gick inte att behålla dem...
...men det var tufft att släppa taget.
Det blev så svart och vitt för mig.
Det rådde inga tvivel.
Det var binärt. Mitt liv blev så binärt.
Jag vill dö. Jag tänker leva.
Vi ska göra det. Vi ska inte göra det.
Doug ville göra det. Vi ska inte göra det.
Lägg ner det.
Pumalín, du är klar.
Valle Chac, du är nästan klar.
Iberá, vi ska göra så här.
Vi kör dubbelt så snabbt, med dubbelt så stor omfattning.
Vi kör bara. Vi har inget att förlora.
Det var mitt mantra: "Jag har inget att förlora."
Det värsta som kunde ha hänt mig hände.
Hon var i en helt ny fas i sitt liv.
Stegvis hittade Kris inte bara skälet att fortsätta,
utan hon blev mer tuff
och djärv.
Jag har alltid känt mig som en sten i en bäck.
Inte längre.
Jag vet exakt vad jag vill göra.
Jag lever med avsikt.
Så den nya parken skulle vara...
KAWÉSQAR PARK
Den skulle vara 0,9 miljoner.
...0,9 miljoner hektar.
Det är som ännu en Pumalín eller Corcovado.
Ja.
Åtta miljoner hektar.
Nu börjar det likna nåt.
Hon har fått fråga sig själv vad som kommer härnäst.
Ser du?
Den mest energigivande möjligheten är återförvildningen.
Så de här är
två från den första gruppen som släpptes ut.
Ja.
Men de interagerar med de vilda.
- Ja, jag vet. - Så de klarar sig bättre utanför hagen.
Det fanns så mycket mer att göra än att bara skydda landet.
Man kan inte kalla nåt av de här ställena
återställda eller sunda förrän alla är tillbaka.
Kris hjälpte till med återinförandet av över ett dussintal arter,
inklusive jaguaren, vilken ingen nånsin har gjort tidigare.
Det var Dougs idé
att göra allt vi kunde för att få tillbaka jaguarerna.
Jaguaren är emblematisk.
Den är överst i näringskedjan där.
Det var en av hans drömmar.
Vi har nio att släppa ut,
förutsatt att båda ungarna som båda är honor...
Ja.
...får två ungar.
Kanske... Kanske en.
- Ja. - Ja.
Otroligt.
När jag tänker på det börjar jag nästan gråta.
Helt ärligt.
Nationalparker kanske är...
...som petriskålar.
Och...
...när allt går åt helvete...
...kanske nationalparker, stora skyddade områden,
är en petriskål där evolutionen kan starta om.
Vem vet?
Att skydda den biologiska mångfalden, så som Kris gör, har ett direkt samband
till klimatförändring.
Och genom det sambandet
till vår arts överlevnadsgrad på den här planeten.
Den 2 mars 2017.
Regeringen skickade upp en röksignal idag.
Vi kommer att signera avtalet här den 15 mars.
Enorm lättnad följd av ögonblicklig lycka,
som gav plats för min oändliga beundran för dig.
Jag frågade mig själv: Hur kunde jag komma så här långt utan dig?
Men sen kom jag ihåg att du har varit här hela tiden.
När man lägger en stor del av sin förmögenhet
och en stor del av sitt liv,
och sen väljer att begravas på platsen...
Det gjorde det omöjligt för nån att säga: "Han är bara på besök."
Det var ett...
...utgjutande av sorg för änkan...
...över hela landet.
Det sporrade alla...
"VI VILL ÅTERSTÄLLA MARK OCH GE DEN TILL SAMHÄLLET"
...och alla invändningar...
TOMPKINS NATIONALPARK BLIR OFFICIELL
...mot vad de försökte göra förintades.
TOMPKINS CONSERVATION FÖRBEREDER FÖRFLYTTNING
Historiskt, det är historiskt.
Ingen har gjort det här tidigare.
Vi träffade Kristine när jag var president.
Vi kom fram till att det kunde vara intressant
om två kvinnor kunde driva på den dröm som var viktig för Doug.
Men sanningen är att vi behövde slutföra parkerna.
Ni måste komma ihåg att vi tog oräkneliga risker.
De sista åren spenderade vi upp mot 6 miljoner dollar per år.
Så att inte donera parkerna
skulle ha lett till ekonomisk katastrof.
Hola!
Våra bästa hantverkare sätter upp skylten.
Jag kan inte tro det.
Det var så vågat och osannolikt att lyckas få till det.
REPUBLIKEN CHILE - PUMALÍN PARK DOUGLAS TOMPKINS
Alla fem nationalparkerna på samma gång, och förstoringen av tre andra.
Men jag kände: "Det är nu eller aldrig. Stunden är inne."
- Säg: "Pumalín." - Pumalín!
Det är ett sjuhelsikes team.
Hundratals personer är involverade.
Vi vill att regeringen ska ha kvar dem,
men vem vet vad som kommer att hända?
STÄNGT
Vissa av dem får vi träffa igen, andra inte.
Men det är många människor som når slutet på nåt.
Vi har varit en familj...
Ja, verkligen.
...i 25 år.
Vi ärar och älskar varandra.
På teamets vägnar...
...skålar vi för Douglas och Pablo Carrasco.
- Ja. - Ja.
Helgen innan presidenten anlände för ceremonin...
...läste jag nåt.
Jag såg två ord som var villkorliga.
Det stod "vi skulle", inte "vi ska".
Det visade att en av parkerna, en av de största av de åtta...
Det var inte helt säkert om det skulle bli av.
Och för mig var det allt eller inget.
Vi gör dem alla eller så gör vi ingenting.
Det är en enorm risk om det inte blir av.
Efter allt de hade varit med om,
efter alla år av att försöka övertala olika regeringar att göra nåt sånt här
men aldrig ha kunnat ta sig framåt...
Det är klart att hon hade tvivel.
Hon tänkte: "Allt kan hända."
Ändra fram till timmen innan ceremonin
hade jag ingen aning om huruvida det skulle bli av.
Såja.
Nu kör vi.
När hon anlände var jag uttryckslös.
Vi möts igen.
Hon ville träffas vid Dougs grav, på den lilla begravningsplatsen.
BEGRAVNINGSPLATS
Hon vidkändes Dougs grav och pratade om Doug.
Jag tänkte: "Jag kommer att skrota allt hans arbete."
Jag hade två tal:
Ett av vrede och svavel, om nåt skulle gå snett,
och ett av gratulation.
Sen ställde sig nån bredvid mig.
Hon sa: "Det är där. Det är okej."
Så jag vände mig mot presidenten och sa: "Gud, vilken historisk dag."
Jag har en karta över en plats endast gudarna kunde ha föreställt sig.
Det som för Doug var en dröm 1992 kommer att bli Pumalín nationalpark.
De här parkerna tillhör er.
Skydda dem av hela ert hjärta.
Välj liv.
Välj skönhet.
Lolo, vi gjorde det!
Herregud, hörni.
Det var nån jag handledde,
och en god vän som stod där med Chiles president
och signerade pappren
för att skapa de här parkerna, och jösses.
Ja, jag var... Tårarna rann.
Det var ett stolt ögonblick.
Det är den största i världen.
- Du borde vara så stolt. - Jag antar det.
De hade skapat den största markdonationen i mänsklighetens historia.
Doug la ribban riktigt högt.
Han skulle bli stolt om nån försökte överträffa honom.
Större parker, mer naturvård.
Herregud!
Titta på honom. Titta.
Det är en kondor.
Se på den här otroliga vildmarken
hon och Doug skyddade.
Så långt ögat når.
Det har förändrat inställningen till naturvård i Latinamerika.
Nu vill folk inrätta de här parkerna.
Nu är jag inblandad i att skapa en ny park nere i Eldslandet.
Den är på 300 000 hektar.
Jag kom på idén och gav den till Kris organisation.
Vi ska kalla den End of the World Park.
Doug tjatade på mig att göra samma sak han gjorde.
Så nu börjar jag göra det.
Jag var alltid den rara
jämfört med er.
Jag var lättare att vara till lags och svårare att avvisa.
Men...
Gud, vilket liv.
Ja.
Vilket liv.
TOMPKINS CONSERVATION, TILLSAMMANS MED CHILE OCH ARGENTINA,
SKAPADE ELLER EXPANDERADE 17 NATIONALPARKER.
DE SKYDDADE 6 MILJONER HEKTAR MARK,
OCH SIFFRAN FORTSÄTTER VÄXA.
REWILDING ARGENTINA OCH REWILDING CHILE FORTSÄTTER TOMPKINS NATURVÅRDSARBETE
GENOM ATT ÅTERINFÖRA ARTER OCH SKAPA PARKER.
ÅR 2022, I SINA VÄNNERS ANDA, DONERADE YVON CHOUINARD PATAGONIA, INC.,
VÄRT 3 MILJARDER DOLLAR, FÖR ATT FINANSIERA RÄDDNINGEN AV PLANETEN.
TILL MINNE AV JENNIFER RIDGEWAY
Undertexter: Josephine Roos Henriksson