Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Порядок, Алекс. Діаманти в мене.
- Я тут, чекаю. - Чудово, дякую.
Попоморочилася я з сейфом. А потім ще пробиралася через охорону.
Але нічого. Мене ніхто не бачив. Сподіваюся.
- Чорт. - Що?
Я тобі не вірю.
Сигналізація? Біжать? Кажи.
Не можу. Я не маю сил.
Зате я маю. Ну ж бо, кажи.
Мене кидають смскою, Кароль.
Чекай, стій, це він.
- Я приб'ю тебе. - Чекай, сонечко.
Алло?
Так. Не розумію.
Добре, але можна ж хоча б поговорити, зустрітися чи що...
Так, але це... Стривай, одну секунду, вибач.
Коханий, будь ласка, зачекай. Я зараз.
Люба, ти тут?
Алекс, я заблукала. Я не знаю, куди біжу.
Кажи куди, поки не спіймали.
Він хоче зустрітися. Що робити?
- Хто? - Карім.
Що тобі з цієї зустрічі і з того, що він скаже тобі це в обличчя?
Завтра ми зайняті. Міняємо діаманти в Таза. Що ти верзеш?
- Передзвони й пошли його. - Добре, зачекай.
Бляха, Алекс! Чорт!
Алло, Каріме, ти тут?
Завтра ніяк. Я не можу, вибач.
А, гаразд. О 17 можу. Подумай, добре?
До завтра. Люблю тебе.
- Люба? - Що?
- Ти мене вб'єш. - Скажи, де я.
Я ж не знаю, де шукати, щоб убити.
А, точно. Отже... 300 метрів. Південний захід.
Дякую, я зараз.
Де ти в біса, Алекс?
Не репетуй. Я за тобою.
Вибач. У цьому тумані я нічого не бачу.
Їдьмо. Що це за погода? Щойно ж було сонце.
Це Швейцарія. Начхати. У мене свій клопіт.
Добре, рушай.
Ти його навіть не любила.
Так, але коли чувак кидає тебе за місяць смскою, знаєш.
Ми не сумуватимемо. Забагато неприємних сигналів.
- Справді? - Так. Дерево.
- Ти чуєш? - Ні, що?
- Нас переслідують довбані дрони. - Ні.
Курва!
Швидше!
Ти бачиш, скільки їх?
Я бачу два.
Чорт, я чую їх. Оточують нас чи що?
Устань.
Чорт! Карім мені більше не подзвонить.
Ти знущаєшся з мене?
Добре, міняємося місцями, і стріляєш ти.
Та залюбки!
Давай!
Чорт, не можу зосередитись.
Думай про Каріма.
- Оце вже краще. - Атож.
Я дістаю пістолет-кулемет і беруся за другий.
Їдь рівно, бляха!
«Їдь рівно»? Серйозно?
- Жива? - Так.
Другий живучий. Ніяк не дістану.
Ану пригальмуй!
Я дуже близька.
Так!
От чорт.
Що?
- Ти повен заправила? - Звісно. О ні.
Нам пробили бак.
- Чорт, доведеться йти пішки. - Ні.
Я ніби досі чую шум дрона в голові. Дивно.
Так, я теж.
Дідько, біжи!
Туди!
Чорт, він від нас не відчепиться. У тебе ще щось є?
Не рухайся.
Бляха, круто.
Я приберу його.
- Ні, не зараз. - Добре.
- Влучила? - Так.
Чорт забирай.
Цей мене втомив. Тепер у нас є час.
Добре.
Може, я його вже зустріла, але упустила.
Ти його ще не зустріла.
- Звідки ти знаєш? - Просто знаю.
Думаєш, я їх відлякую? Я ж нормальна людина.
Чому немає грандіозних освідчень?
Колись це станеться.
- Звідки ти знаєш? - Просто знаю.
Яка ти молодець. Ти про все подумала.
Так.
Батончики.
Можна й заночувати. О, мій пістолет.
Подарунок? Ого, це краще, ніж подарунок.
Шоколад.
Швейцарський!
Чорт, забула куриво в квадроциклі.
Це вже занадто.
Що ще хочеш?
Я б попросила чоловіка.
- Вибачай. - Нема?
Нема.
Я досі це чую.
Це лише в голові.
Ні, присягаюся. Чорт, повірити не можу. Чуєш зараз?
Чую.
Добре, пригнись.
Давай. Я готова, сучий ти сину.
Завжди хтось нам допікає.
Завжди.
Ці контракти один за одним дістали. Може, втечемо на кілька днів?
Знаєш, про що я мрію?
Ні.
Та кажи вже.
Сендвіч: гаряча булка ковбаса мерґез, соус самурай,
картопля фрі всередині, трохи харіси. А ти?
Я вегетаріанка десять років.
Ти все ніяк не запам'ятаєш.
Так, визнаю.
Тоді разом лише десерт. Моті з матчею.
Але не морожені. Вони огидні. А м'які.
З червоною квасолею?
Які ти брала у японця.
Так, вони непогані.
А ти б що зараз з'їла?
Прямо зараз? Печиво з закладу далі по вулиці.
Я люблю з солоною карамеллю й білим шоколадом.
Ти ніби в депресії в Нью-Йорку. Щось не те.
Треба б купити фритюрницю.
- Що? - Фритюрницю.
Навіщо?
Щоб робити картоплю фрі. І вафельню.
Вафельницю. Вона нам треба ще більше.
Ого. Швейцарія така гарна.
Раклетницю.
А це чудова ідея.
Класна річ.
Як приземлимося, коли будемо вдома, одразу купимо.
Так, негайно.
До речі, нам ще далеко? Ми ніби вже так довго летимо.
ЗЛОДІЙКИ
- Тримай. - Дякую.
Що ж.
І скільки вже тижнів?
Судячи з розміру, я б сказала, шість.
Нічого не пригадуєш?
Так. Мабуть. Шість тижнів, так.
Туманно.
Не розумію. Ви ж завжди казали, що я не зможу завагітніти.
Так нам сказав хірург після операції.
Він помилився. Буває.
Добряче він помилився.
Коли треба вирішити, лишати чи ні?
Сім тижнів — медикаментозний, 14 — хірургічний.
Я трохи схвильована.
Це ризикована вагітність.
Якщо хочеш лишити, тобі потрібен спокій.
Ти можеш трохи побути в спокої?
Я взяла манку.
Може, візьмеш щось, що ми вміємо готувати?
А ти що взяла?
Шоколад, м'ята й чилі?
Чилі кон карне з шоколадом?
Візьми щось випити.
А що є в холодильнику?
Харіса, лимон і йогурт.
Йогурт довго ще добрий після дати?
Візьмемо ще.
Добре. Маєш тампони?
Вдома? Не знаю. Візьми ще тампонів.
Ні, тут можуть бути кукурудзяні. Гидь.
- Окей. - Чому ми сюди ходимо?
Ходімо. Я хочу швидше це зробити.
Так не хочеться до них іти.
Авжеж. Там, де я, смердить сечею.
Не хвилюйся. Буде тобі таця з простроченими йогуртами. Смакота.
Привіт.
Можна я тебе трохи обмацаю?
Люба, я на місці.
- Любиш трав'яний чай? - І що?
Прострелити б йому голову.
Товар.
Я маю лайняні тату, які хотіла вивести. Але що це таке?
Це ананас?
Якийсь фруктовий салат.
Розповідай.
Що, про Швейцарію? Що ти хочеш дізнатися?
Шоколад, фондю, банківська таємниця.
Гори, чисте повітря. Чистіше, ніж тут, принаймні.
Товстий нагадує мені покемона.
Не знаю тільки, якого саме.
Бульбазавра?
- Ні, не Бульбазавра. - Що смішного?
Нічого.
Ну що, Едді?
Товар хороший. Кожен камінь каратів по шість.
Дуже гарно порізані.
- Білі-білі. - Чармандер?
- Як кості. - Не Чармандер.
Тазе! Це справжні перлини.
Звісно, Сквіртл!
- З голосом Фернанделя. - Неймовірно.
Ти з нас знущаєшся?
Добре, гроші в тебе є?
Я віддав їх твоєму босу.
План був не такий.
Подзвонимо їй?
- Ти нам не довіряєш? - Ні.
Вона теж. Ця сучка хотіла, щоб ми спочатку заплатили.
Тазе, розслабся.
Так, добре, забирайся.
Думаєш, ти мене налякав?
Народ, спокійно. Усе в порядку.
Бляха, що ти чудиш?
Тазе, припини.
Тільки я свисну, він тебе порве.
А ти, люба, тільки моргни, і я його завалю.
Дивись, досить мені моргнути,
і ти матимеш хіба візок і друга, який його пхатиме.
Саме так, серденько.
Чому ти усміхаєшся?
Тазе.
Так, тепер ти вже так не вимахуєшся.
Хай краще не дратують мене.
Не дурій.
- Усе добре. - Нічого.
- Жарт. - Він тебе не кине.
Сподіваюсь.
- Ще раз сюди пертись я не хочу. - Проблем не буде.
Убогі жлоби.
- Я втомилася. - Поїдемо на таксі?
Ні. Я втомилася загалом. Мене втомлює життя.
- Ясно. - Вони мене втомили.
Добре, ходімо додому.
Знаєш що?
- Я хочу, щоб ми припинили. - Що?
Все. Хочу для нас нового життя.
Ти кажеш це щоразу.
- Знаю. Зараз я серйозно. - Нічого не зміниться.
Хрещена скаже, що рішення приймає вона, що дала тобі все вона.
Я піду до неї завтра. Присягаюся, цього разу все вийде.
Де ти, мій любий?
Усе добре, крихітко?
Який гарний. Я скучила, чорт забирай.
Як ти, як твій день? Сподіваюсь, ти не все розгромив?
Так, усе.
Та нічого, з ким не буває.
А що ми робитимемо, якщо кинемо? Іншого життя я не знаю.
Я теж.
Імпровізуватимемо.
Мені байдуже, поки я з тобою.
Мені теж.
Наново життя не проживеш, Франсуа.
Є слова, великі слова, як ти казав,
які ти вклав у моє серце десять років тому.
Любов — це диво.
Засліплення.
Благодать.
Народження.
Наново не покохаєш, Франсуа.
Шкода. Це мій улюблений момент.
Та оскільки тебе я люблю значно більше...
Ти нам не сказала, що там дрони й божевільна охорона.
Ми ледь не здохли.
А зараз...
Хрещена хотіла б почути те, чого вона ще не знає.
Саме так. Нам треба поговорити.
Уважно слухаю, дорогенька.
Ми трохи подумали й зрозуміли, що...
Хочемо кинути.
Кинути кого?
Грабіж, ризик, гонитву, козлів типу Таза. Припинити.
Змінити життя... На яке? Як у «Будиночку в прерії»?
- Є життя і між крайнощами, ні? - Так, звісно.
Годі дуріти. Ти занадто любиш це.
Занадто любила.
Можеш нас залишити, люба?
- Я? - Так.
- Чому? - Просто.
Бо я тебе прошу. Іди прогуляйся.
Купи безглютенове бананове морозиво. Не знаю.
Покури.
- Я стараюсь кинути. - Не кидай. Так можна вмерти молодою.
Іди, не зважай.
Ти мала б знати, що я не та, кого можна кинути.
І ти дізнаєшся, що вже готові труни
на цвинтарях
для тих, хто намагався.
Ти погрожуєш мені?
Ні, попереджую. Я ніколи не погрожую.
Про що ти попереджуєш?
- Що вб'єш, якщо я кину? - Ні, подарую тобі єдинорога.
- Є купа кращих за мене. - Ти мій шедевр.
Ти й з однією ногою була б на висоті.
І ти єдина, кому я повністю довіряю. Це безцінно.
Хоча...
Скільки ти хочеш?
Ти знаєш, на гроші мені начхати.
Просто прекрасно!
Свята скаже мені, куди пожертвувати гроші наступного разу.
Наступного разу не буде. Я маю достатньо, щоб дати собі раду.
Завдяки кому?
Знаєш, я витягнула тебе з лайна,
але варто мені поворухнути пальцем, і ти опинишся, де була.
Що робиш?
Думаю.
Ого, ти мене лякаєш, коли думаєш.
Ти така мала, що я тебе не бачу й гублю.
А ні, бачу.
Їсти хочеться.
- Так довго... - Алекс.
- Чорт, забула зарядку. - Яка різниця, сигналу немає.
Чорт, що я робитиму без Wi-Fi?
До дороги далеко.
Це схованка. Якщо ти не хочеш, щоб Хрещена нас знайшла.
Чорт, я голодна.
Давно ти не скаржилася.
Я майже готова з'їсти кролика.
- А якщо Карім подзвонить? - О ні!
Ні!
А бодай йому.
Гаразд.
- Ти що, не знаєш, де це? - Знаю.
Не знаєш.
Ну, тут нас Хрещена точно ніколи не знайде.
- Я все думаю про одну річ. - Яку?
- Слухаєш? - Ловлю кожне слово.
Уявімо, хоч я й знаю, що цього не станеться,
але уявімо, що Хрещена погодиться.
Прийме, зрозуміє, що ми не повернемося.
Нам потрібні нові професії.
Чого ми насправді хочемо?
Спокою, природи, сміху, сонця.
Гадаю, нам треба подивитися, скільки в нас грошей, і інвестувати їх.
У щось гарне, де можна зустріли старість.
У мене вже є ідея.
Готова почути?
Гриль-бар.
Це хіт, це легкі гроші, і люди в захваті.
Ти не їси м'яса — нічого страшного.
Я вважаю, що мета і ключ до успіху — соус.
Треба унікальний зелений соус. Щоб люди їхали лише заради нього.
Головне в інвестуванні — подумати про місце.
Де ми хочемо старіти.
Гадаю, нам треба сонце, море.
Розібралася з замовленнями — ідеш засмагати.
Займатися спортом...
Швидко заплющ очі.
Ти оскаженієш. Заплющ очі. Повір мені.
Розплющуй.
Не бажаєш станцювати останній танець перед смертю?
Ми б дружили, якби я мала таку стрижку?
- Так. - Я люблю тебе.
Чорт.
Ніхто ж не знає, що ми тут?
- Кароль. - Що?
- Ціляться в мене. - Не може бути.
Дивись, вони ціляться в мене.
- Алекс, вони тебе не бачать. - Виродки мають тепловізори.
- Думаєш, витримає? - Звісно, витримає.
Хто ці козли?
Якби хотіли вбити, чекали б, поки ми вийдемо.
Чорт, один он там.
- Ти в нормі? - Так.
- А ти? - Супер.
Курва.
Алекс?
Що?
Алекс.
- Що там? - Сантос.
Ні.
Ні, тільки не мій кролик, бляха.
Тільки не Сантос...
- Ні, тільки не мій кролик. - Мені жаль.
Люба, мені дуже жаль.
Вони мені за це заплатять. Присягаюся, вони заплатять.
Слухай мене уважно.
Я скажу тобі найважливіше у твоєму нікчемному житті.
Твоя жінка ніколи не скаже,
але у тебе наймікроскопічніші яйця у вашій заячій сімейці.
Я якраз подумала, що відрізала б їх.
Так от, я знаю, де ти живеш.
Ігноруватимеш мене далі — муситимеш озиратися.
Я тобі сказала, любий.
Хоч що роби, а я завжди все знатиму. Чао.
Чорт, ці мужики. Вічна біда.
Що це за трюки з погрозами?
Теж рада тебе бачити. Пообідаємо?
Не знаю, що на мене найшло. Ти знаєш, я трохи параноїчка.
Я думала, ти тоді казала серйозно.
Що ти зав'язуєш ні з того ні з сього,
не попередивши.
І ти послала кілерів.
Усе добре. Тебе поранено? Тече кров?
Ти знаєш албанців. Якби хотіли вбити, вбили б.
Вони цілилися в Алекс.
Чому не в мене?
Алекс...
Я казала: я хочу піти.
Кароль, ти мене втомлюєш.
Твої слова, бачиш?
Дивись, що я з ними роблю.
Я на тебе більше не працюю.
Збожеволіти, яка ти часом непохитна.
Складна ти людина, так?
Назви суму.
Ти теж іноді непохитна.
Отмане!
Ти блефуєш.
- Скільки? - Тут ти цього не робитимеш.
Скільки?
Котися під три чорти!
Люба, прибиральниця матиме три дні роботи.
Скільки?
Два мільйони.
Ну ось.
Бачиш.
Домовилися.
Трохи дорого, але...
Бачиш, коли хочеш.
Ходімо пообідаємо.
Нова місія суперпроста.
Жодного ризику.
Викрадаєш дещо. Віддаєш мені.
Це як з'їздити у відпустку.
Умощуєш свою дупу в шезлонгу й...
Тобі може сподобатись.
А де?
Корсика. Я ж кажу: відпустка.
Візьмеш собі в команду кого завгодно.
Крім того, я враховую твою сезонну депресію.
Світлотерапія задарма.
Бачиш, я піклуюся про тебе.
Добре, але це моя остання справа.
Якщо Хрещена пообіцяла, то звісно, їй можна довіритись.
Із заплющеними очима.
- Далеко ще? - Ні, ще хвилин десять, але...
Ми ж тепер без прав.
Та ну...
Що він хоче?
Та обганяй, недоумку!
- Я оце думала... - Що?
Абнер. Я можу попросити його знайти вбивць Сантоса.
Ой, на Абнера дуже не розраховуй.
На нього покладатися можна і водночас не дуже.
Що ти робиш?
А ти що робиш?
Гаразд, що треба вкрасти?
Тримайтеся міцно. «Велику Одаліску».
- Та ну! - Вона на тимчасовій виставці на Корсиці.
Через місяць їде назад.
Париж їй уже не бачити, розумієте?
Енгр, серйозно?
Та ні. Це не та. Це зелена.
Із зелені?
Як це, із зелені?
Це ти сказав. Я не знаю.
Що? Чекай.
- Ти зрозуміла? - Ні...
Чекай. Це полотно полотняне?
Звісно, ми крадемо полотно з полотна. Вмикайтеся, дівчата.
- Ох і лицемір. - Ой.
Ми крадемо «Велику одаліску» Марсьяля Райса 1960-х років.
Ту, що зеленого кольору.
Було неясно.
Зовсім неясно.
- Хто це? Вона живе з тобою? - Так, це її дім. Роз.
Ви пара?
Усе складно.
Пахне травою, правда?
Це я порадив їй траву.
Навіщо ти це зробив?
Через її глаукому.
Добре. Але ми не знаємо, коли картину доставлять.
- Дізнаємось тоді, коли й вони. - Бодай щось ми знаємо?
Так. Ми знаємо, де нашу картину виставлять.
У мистецькому центрі.
Туди легше пробратися, ніж у музей. Велика перевага, дівчата.
Тепер ця перевага справді очевидна. Де цей мистецький центр?
У монастирі святого Франциска біля містечка Сартен.
Точно той терен?
- Та ну! - Я мусила.
Досі любиш каламбури, Кароль?
Так, терен той. На Корсиці, так.
- План будівлі є? - Ні.
- Ну, ні. - Ні.
Звісно, ні. Архітектурне бюро, яке займалося ремонтом...
Роз, будь ласка. Роз?
У нас таємна розмова.
Так, архітектурне бюро в Бастії, отже треба дістати... О!
- Кароль. - Вибач.
О, бачу, в декого їде дах. Що з тобою сьогодні?
Вибач, продовжуй.
Отже, нам треба дістати техплан,
а ще, звісно, зустрітися з водієм, про якого ти просила, Кароль.
- Ти попросила водія? - Ну...
- Навіщо? - Ну...
- Що? Хіба я погана водійка? - Ну...
Ого. Дідько.
Чорт, скільки можна згадувати, як я з'їхала з дороги в Польщі?
- Це був щонайменше нещасний випадок. - Ні.
- А страхувальники? - Ви колись повірите?
Кажу вам, я врятувала життя собаці. Я хотіла об'їхати.
- Знову цей пес? - Його так і не знайшли.
Ні трупа, ні доказів, ні страховки.
Ви бездушні. Нема про що й говорити.
Бездушні...
Добре.
По зброю ви підете до крамниці в Сен-Флорані.
Там запитаєте Кларанса.
У нього є все, що захочете.
Я зняв вам віллу
і дуже гарне авто.
Така краса, що й не захочете додому.
Даю вам два тижні канікул. А потім я приїду до вас.
- На підселення? - Кажи, як хочеш.
- Але... - Молодець.
Чекай, це хто?
Це Спіріт. Який він милий. Це корисно для твого волосся.
О! Що ця тварина тут робить?
Облиш його.
- Тваринам сюди не можна. - Можна.
Щодо водія, їдьте на автодром у Ле-Мані й запитайте Сама.
Добре. Звідки ти знаєш цього Сама?
Моя робота — шукати людей, які мене не знають.
І чому він такий винятковий?
- Не починай його ненавидіти. - Ні.
Курва.
Що за чортівню ти накрутила?
Як там його?
Яка ж ти іноді вперта.
Притискної сили нуль. Я стояв.
Сам. Абнер каже, ми беремо його, бо він найкращий.
На шикані я був, як приклеєний. Не авто, а трактор!
У нього загинула жінка, каскадерка.
Кілька місяців тому. Тому поводься люб'язно. Добре, ходімо.
Ходімо.
Можливо, це не я зробила.
Тепер вона ще й сміється з мене.
Може, її вбив він. І я їжджу краще за нього.
Алекс.
Та не може бути. Як ти в цьому шумі щось чуєш?
Я казав не лити повен.
Чому ви...
Чорт, моя тачка.
Вона просто божевільна. Дивись, як входить у віраж.
- Ого. - То це зі мною щось не так?
З ним я точно ніколи не поладнаю.
Мені два чизбургери, чотири нагетси й соус барбекю.
- Навіть краще! - Це ні до чого. Їдьмо.
- Годі. - Я сяду за кермо, забий.
Це не налаштування.
Сам!
- Сам. Це вона наш водій. - Ні.
- Ця дівка — наша водійка. - Ні.
Так. Оце ти зла.
- Ти зла, бо це дівчина. - Начхати.
Здуріти. Найкращий час за сьогодні.
- Я казала, що винні не налаштування? - Водій.
Найкращий стрілець!
Знаєш що, Томе Крузе?
Тебе звільнено.
Чорт забирай...
- А це що? - Залюбки.
Ого.
Просто божевільна. Ми мусимо її почастувати.
І одягнути.
Ого.
Потім ділимо це на трьох.
І скільки це?
Купа грошей. Ти все одно тепер без роботи.
Я можу легко знайти нову.
Центр зайнятості таких не чекає.
Як це відбувається?
Як на нормальній роботі?
Ця робота геть не нормальна.
- Тільки ця одна справа. Випробувань нема. - Є.
А якщо вона нуль? Перевіримо.
Або не поладнаємо.
- Крім водіння, ще щось треба? - Стріляти вмієш?
Ні.
- Ти трохи задротка. Хакати вмієш? - Теж ні.
Що, жодної спеціалізації?
А якщо передумаю, я зможу піти?
Авжеж. Можеш і не починати.
А твоя спеціалізація — задовбувати мене?
Залюбки скажу. Снайперка. Вбиваю з 800 метрів із заплющеними очима.
Дуже приємно.
Дай мені мотоцикл, і я зроблю три мертві петлі. Ти такого не бачила.
Добре. Матимемо цирк — подзвонимо. Дякую.
Дівчата, може, досить?
Впевнена, ти підходиш. Тобі більше нема що робити.
А Алекс дуже мила, побачиш.
Ну?
Добре, покладемося на долю.
- Ти що, Далай-лама? - Алекс.
Ого. Вода така тепла.
Нам тут буде чудово.
Ого.
Уявляєш тут сніданок?
Ну, хоч раз Абнер нас не намахав.
Так, це правда.
А чия це хата?
- Яке тобі в біса діло? - Алекс.
Спальні?
Кожна сама за себе!
То це у вас так робиться?
Я завжди маю фору зі старту.
Ти шахраюєш.
Ні.
Негарна.
О, ця гарна.
- Я хочу цю. - Ні, це моя, бо я старша.
Я й так буду тут щовечора.
Ого, схоже, це перлина, дівчата.
Чорт.
- Неймовірно. - Так!
Хай буде тій, чия рука дужча.
- Якщо тебе це потішить. - Так, потішить.
Хто цей Кларанс? Крім того, що продає зброю? Звідки його знає Абнер?
Його батько посол, але не знаю де.
Гадаю, дипломатичний імунітет допомагає з трафіком.
Ось ми й тут.
Це що, він?
Не схожий на торговця зброєю.
Ні, це просто корсиканець.
А, вибач.
Добрий день.
Ми шукаємо Кларанса.
Ваше право.
То він тут?
Кажуть люди.
Добре, дякую.
Є хтось?
Так.
А. Кларанс?
- Так. - Ми від Абнера.
Гарний у тебе рушник.
- Ви по ганчір'я? - Ні.
Скоріше по «Моссберг Петріот», нарізний ствол, 300 калібр.
Це вже краще.
Ось список покупок.
Нікуди не йдіть.
Не йду.
Гаразд.
Снодійні кулі є.
Побачиш, я дав тобі M4 Zev.
Пістолет «Ґлок», чорно-золотий.
Для стилю.
Чудова річ.
Муху вб'єш з 500 метрів. Першу ціль — з 800 метрів.
Дякую. Я дуже рада.
Без проблем. Це я дуже радий.
А «Блазер» 308 калібру?
Так, звісно. Але є швидша річ. HK417.
Лялька.
Так, і кулі з суцільнометалевою оболонкою.
Люблю їх. Глибше проникають. Я ціную глибину проникнення.
Я взяв тобі 92. Підійде?
О, «Беретта», супер.
Покажу власний маленький винахід.
Так, що це?
- Фрукт. - Ні.
Це граната.
Граната в гранаті.
У цьому й сенс.
Сосиски, які мацає твоя подруга...
- Як ти знаєш? - Димові шашки.
Ясно...
А то що таке?
- Це? - Так.
Яйце.
Так, ми трохи захопилися.
Усе це ми не братимемо.
Мені потрібен другий пістолет. Нам треба натренувати ученицю.
- Кого? - Постав теріякі.
Звідки ти знаєш?
Обережно.
Добре.
Давай ще раз.
Стріляючи, ти відчуєш, як зброя оживає.
- Можна й не дивитися. Це жах. - Так.
Звук приголомшливий.
Попрацюймо над диханням. Стань рівно.
- Вдихай. - Гей, люба!
Що? Я не хочу говорити, бо знаю, що ти скажеш.
Та не про Кларанса.
Добре, про нього.
- Вдихай... - Тобі він не сподобався?
Ти таки ніколи не звертаєш уваги на сигнали?
Які? Що він торгує зброєю?
Ні, це нічого. Спільне захоплення.
Чекай. Спробуємо двома руками.
Обережно. Зігни руки. Ось так. Дихай...
То чому?
...твоє дихання.
Ти бачила його ноги?
Я дивилася в очі.
Подивись на ноги.
Такі шкарбани, що глянути страшно. Ти не...
Ти якось взула балетки. Усі ми колись оступалися.
Увага. Зосередься.
Зроби вдих.
Цілься.
Розслаб плечі...
Стрілятимете в хмари цілий день?
Ти завжди обиратимеш першого-ліпшого?
А ти... Не маю натхнення.
Ха! Ну-ну.
Добре, стріляй, як будеш готова.
Так, уже краще.
Обожнюю це. Постріли звідусіль.
Чому б нам не переїхати сюди?
Ось що нам треба. Жити на Корсиці.
Бляха, Сам, обережно!
- Він заряджений! - Це ж заряджена зброя.
Не роби так.
- А хочеться. - Втомили ви мене. Ні.
Смерть дружини, втрата роботи...
Їй нелегко. Вона...
Нікчема?
- Ти жорстока. - Ну.
Це алмаз. Вона має потенціал. Вона багато в чому...
Не відстій? Наведи приклад.
Можна мені келишок?
Чорт, більше нема. Шкода.
На, візьми мій. Я не п'ю.
Дякую.
Тримай. Це твій «Самсунг» із сімкою, Сам.
Для чого це?
Щоб викрасти техплан. Я все покажу.
Дякую.
Чому ти більше не п'єш?
Бо від випивки мені...
Хочеться грати на гітарі?
Рок-н-рол.
Ого, вона навіть сімку вставити не може. Матінко.
Сам, тобі допомогти?
Я сама, Алекс. Не силуй себе.
Усі до столу. Сьогодні у нас...
Яєчна юшка.
Дідько!
- Я злякалася. - Я теж. Що ти робиш?
Та їм.
Зголодніла.
Я теж. А що ти їси?
- Корнішони. - О! Ти ж їх не любиш.
Ну, тепер люблю.
Але...
Що?
Чорт, я відчувала.
Чесно, я відчувала. Не можу пояснити.
Повірити не можу.
- Чому ти нічого не казала? - Ну...
Та ні.
Жодних «ну». Щось придумаємо. Це...
У тебе була менопауза.
Сука ти.
- Чому? - Мені 39.
Атож. Не така вже й молода.
- Я чую тебе. - Чорт, як ти можеш мене чути?
Я чую. Сьогодні ти зі мною не ночуєш.
Як справи? Як спалося?
Та непогано.
Учора ввечері я думала: як ви з Алекс познайомилися?
О, з Алекс. Це було давно. Їй було 14.
Вона втекла з дому, як і я значно раніше.
Це було в Амстердамі.
Я працювала на торговців діамантами. Сама не знаю чому...
я відчула, що можу їй довіряти.
Якось вона мені допомогла, і я ще ні разу не пошкодувала.
Я завжди думала, що в житті
найголовніше не те, що ти робиш, а з ким ти це робиш.
- Ти добре поїла? - Так.
- Виспалася? - Так, дякую.
Супер. Виходь. Будеш страждати.
Щасти тобі.
А тепер що?
Як скажеш.
Притискаєш тут і кладеш руку зверху.
Чорт.
Я ніби психіатр. Який жах.
Дуже мило. Страшне.
Яка задоволена!
- Гарно й практично. - Годі.
Тримаю пістолет, зосереджуюся...
- Паскудно. Дивись, як я. - Давай, покажи.
- Ти мені так показуєш. - Не наводь на мене.
Алло?
- Так. - З'єдную вас.
Чудово, дякую.
Алло, люба?
- Так, Жозе. Дякую, що передзвонила. - Ти як?
Ну...
- Усе добре, люба? - Я просто... Усе добре.
Я просто хотіла сказати...
Кажи.
Ну, я залишу її.
О, як класно! Яка я рада за тебе!
Так.
- Добре. - Усе буде чудово.
- Щасти. Подзвоню вже в Парижі. - Коли завгодно.
- Дякую. - Бережи себе.
Бувай.
Руш!
Продовжуємо.
Влучила!
Добре, визнаю, я її трохи перевантажила задля розваги.
Я зіпсувала пасту.
Ні, дуже смачно. Може, трохи солона, але дуже смачна.
Таки пересолила.
Та нормальна.
Її неможливо їсти.
Ні.
Ні, я зробила казна-що. Я...
Я мала в голові чітку думку,
а потім раптом цілковито розгубилася.
Я ніяк не могла вирішити.
- Що? - Я хотіла приготувати кабачки.
Я хотіла просту овочеву страву.
Раптом я передумала. Далі я вже сама не знала...
А закінчилось тим, що я взялася готувати дуже складне.
Не плач, люба. Нічого. Це ж макарони. Дуже смачні.
Треба було зробити просту пасту з маслом.
Не знаю, що на мене найшло.
Люба, чесно, дуже смачно. Дивись, я зараз усе з'їм.
- Я тобі доведу. - Бо ти дуже добра.
Ні, бо це дуже смачно.
- Бо ти голодна. - Я не голодна.
Вибач, я сама не своя.
Та я бачу.
Я подумала, як можна викрасти техплан.
- Кажи. - Ти підеш із...
Ти підеш із Сам.
О ні.
Так. Під час обідньої перерви офіс пустий.
Місія проста. Там нема чого робити.
Єдине — сигналізація.
Гаразд.
Я тобі не потрібна.
Вона готова.
Як скажеш.
Так, ти на місці?
Так, я тебе бачу.
Та не дивись на мене!
Вибач.
Гаразд.
- Не дивись. - Чорт.
АРХІТЕКТУРНЕ БЮРО «ВОЛЬТА»
Далі, Сам. Це коридор.
Проходь далі. Ти зможеш, повір мені.
Іди, сигналізації нема. Завдання дуже просте.
Гадаю, я на місці.
Добре. Ти хоча б обережна.
Так, добре, я бачу комп'ютер.
Ого, молодець.
Алекс, будеш мене діставати — я витягну навушник.
- Так... - Можеш витягати.
- Але ти ризикуєш життям. - Так.
Я перевіряю, чи ти зосереджена, коли робиш кілька справ водночас.
Я жінка, тому без проблем. Дякую.
Гаразд.
Добре.
Зайшла.
Гаразд... шукаю плани.
Боже, як довго.
Зараз засну. Благаю, швидше.
Чекай.
Вони тут.
Це добре.
Я знайшла їх. Так.
ПЛАНИ ВІТЕЛЛІ
Копіюю.
ОТРИМАННЯ ДАНИХ
Так, план реконструкції монастиря у мене.
Бляха, оце я розібралася, ну? Усе швидко. Уже копіюється.
Так, але це сміховинно просте завдання.
Розкажу тобі, як я починала з Кароль. Ти не повіриш.
- Справді? - Так. Ми надибали діамантове кольє.
Чесно, це був зовсім інший рівень стресу.
Отже, ми вже мали забиратися,
а вона каже... Чорт, хтось іде.
І хто то був?
Ні, це до тебе йдуть, Сам.
- Що? - Їх десятеро.
- Жартуєш. - Ні, цього разу не жартую.
Не рухайся. Я все владнаю.
Не рухаюся.
Заткни пельку.
Мовчу.
Ну... Що за...
Алекс?
- Алекс. - Я все владнала.
- Тепер рухайся. - Я...
- Рухайся. - Рухаюсь.
- Забери телефон, Сам. - Бляха, телефон.
- Алекс. - Що?
Що ти наробила?
Ну, сестро, я зробила, що змогла. Як щодо «дякую»?
Дякую.
Алекс, один аж ніяк не спить.
Алекс, зроби щось.
Чорт, а сама ти нічого не можеш зробити?
Дай стусана або дістань пістолет.
Користуватися ним ти вмієш.
Не дай йому клацнути сигналізацію, Алекс.
Дротики скінчилися. Сама зроби щось.
Я паралізована, не можу. Алекс.
Добре, погодьмося, що це я тут розбираюся, а ти аж ніяк.
Благаю, зроби щось, Алекс.
Чорт!
А ось тепер буде складно.
Візор!
Так, зачекай. Щойно ти скиглила: «я паралізована».
Аж раптом я вже маю поспішати. Чорт!
Обережно!
Сам, обережно! Пригальмуй!
Обережно!
Я не люблю трюки!
Сам! Дідько!
Сам, обережно! Вибачте, пані!
Ви нормальні?
Сам!
Годі!
95 КМ/ГОД
Сам! Це ні до чого!
Юху!
Сам. Я тебе вб’ю!
Навіщо так близько до землі?
Сам! Ой-ой.
Я тебе вб’ю! Сам, курва!
Ух!
Курва! Треба було так гнати? Ми проїхали всю Корсику за п'ять хвилин.
Чого кричиш? Ми відірвалися чи ні?
Від кого? За Бастією ніхто за нами не гнався.
Зараз обблюю тут усе.
Я думала, женуться. Вибач.
Вибач.
Ти все-таки розібралася.
Дякую.
Візор опустила.
Як справи? Не перевтомилася?
Добре.
А у вас? Усе пройшло добре?
Так, супер.
- Є все, що треба? - Так. Дякую. Тримай.
А у вас двох... Усе гаразд, ви добре ладнаєте?
Ну, так... Гадаю, так.
Ми чудово ладнаємо.
Але мені нудно, бляха. Така нудьга нападає.
Справді?
Треба закохатися або покохатися. Або буду на нервах.
- З ким завгодно. Удвох, утрьох, учотирьох... - Так.
Може, подзвонити Кларансу?
Це вже один.
Я знайшла в спальні ролики. Ви ще не бачили, як я катаюся. Прекрасно.
Я... Я їду.
Без нас нікуди ти не їдеш.
О, так, тут справжнє свято, дівчата.
Місцеві страви й усе таке. Петанк. І морозиво!
- Чорт, де він? Я не бачу. - Кого?
Бачите його? Та Кларанса.
Ми ж щойно прийшли.
І що? Він сказав, що буде тут. Перевірю на пірсі.
- Неймовірно. - Піду щось з'їм.
Цей тобі б підійшов.
Але я нікого не шукаю.
А тобі, яка шукає завжди? Милий, ні?
- Забудь. Вона зачарована. - Що?
Вона чекає на принца, біла, як сніг. Вона у своїй... скляній труні.
Кажи їй, що хочеш. Вона не почує.
Наприклад, можна сказати,
що вона втомиться бігати за бозна-ким.
Їй варто трохи більше любити себе.
Може, час оселитися у власному будиночку.
Самій, з садочком.
Ой-ой-ой. Але цього не станеться.
Станеться те, що прийде той у своїх шкарбанах,
і вона швидко оживе.
Так.
Її звали Емілі.
Коли ми зустрілися...
вона зразу глянула на мене.
Мені не треба було прикидатися кимось іншим.
А після її смерті
я до пуття не знаю, хто я без її погляду.
Я так сумую за нею, що просто вмираю.
Це жахливо — втратити погляд того, хто тебе любить.
Я дивлюся на тебе.
Ми дивимося на тебе.
То коли ти збираєшся мене трахнути?
А ти романтичка!
Тобі краще каюта на човні чи вілла біля моря?
- Не знала, що ти романтик. - Це через тебе.
Що?
Що я романтик.
Не зрозуміла, але годиться найближче місце.
- Туди. - Чудово.
Допоможи, бо вб'юсь.
- Поки не трахнемося, не можна. - Ні.
Чекай. Є ще один чувак.
Ні, нікого. Був Карім, але вже нікого.
Та ні, в кімнаті, ось. Тут є ще один чувак.
Добрий вечір.
Ти що, знаєш його?
- Та ні. А ти? - Та ні.
- Помилилися кімнатою? - Ну, ні.
Трохи раніше я дивився, як ви танцювали,
і подумав, що ви дуже гарні.
І я хотів би дізнатися, чи є можливість...
приєднатися.
Перепрошую, до чого?
До вас.
Ого.
Ніколи не пробував?
Та ні.
- Не хочеш спробувати? - Та ні.
Чому? Ділитися теж романтично. Особливо вперше.
- Ні. - Так, благаю, довірся мені.
Що ти робиш?
Хто ти?
А ти хто?
Хочеш зробити паузу?
Подзвони матері?
Чорт.
Точно не хочеш подзвонити матері?
Я знав, що за мене багато дають,
але думав, що ніхто не приїде на Корсику.
Слід було сказати тобі. Вибач.
Нічого. Ми не зобов'язані розповідати одне одному все.
Щодо прохання про албанців, які вбили твого кролика.
Я знайшов їх.
Їхнього боса звуть Скендер Лулгярай.
- Що ти про нього знаєш? - Дитяча пика, чорні очиська.
Має два клуби на узбережжі, але живе в Барді, в Італії.
Нестриманий, усе говорить про своє бабло.
- Ясно. - Брудний тип, небезпечний.
Дякую.
- Пообіцяй бути обережною. - Не хвилюйся.
Не люблю, коли мене переслідують.
Мало хто це любить.
Що ти тут робиш?
Слухай, сьогодні вранці я прокинулася з дивним відчуттям.
Я сумувала за тобою.
Що конкретно ти хочеш?
Отже, твоя новенька.
- Ти нарешті заміниш ту? - Ні.
Я залишу обох.
- Чого ти хочеш? - Чого я хочу?
Просто бути тут, під сонцем над головою, з тобою.
Пам'ятаєш наші перші справи?
Коли були тільки ти і я?
Найкраща команда, чи не так?
Тепер, коли ти мені робиш милість, то це лише робота.
Наша команда і була лише роботою.
Це ревнощі чи меланхолія?
Я набагато вища за це.
Я знаю.
Я сумувала за тобою. Як пройшла вечірка?
Розкажу потім.
Я знайшла виродків, які вбили Сантоса. Провчимо їх?
- Чорт, що з тобою сталося? - Нічого.
Ну... не знаю. А це не небезпечно?
І що?
Та не знаю. Ми не готові.
- І що? - Гаразд.
Я хочу попросити Сам приєднатися.
Гаразд.
- Супер. Піду пошукаю її. - Добре.
- Сам? - Що?
Пливемо в Італію. Мститися за кролика, якого я дуже любила.
- А коли крастимемо картину? - Коли Абнер приїде, завтра.
Ви Скендер Лулгярай?
Вітаю.
Ми чули, ви шукаєте танцюристок.
Ви шукаєте танцюристок?
Ми хочемо показати себе.
Можна показувати?
Чекай, ми ж припаркувались он там.
- Так. - Спускаєшся?
Дякую.
Ти так і не розказала про вечір з Кларансом.
Намагаюся зосередитися. Не виходить.
Пісяти — це не в шахи грати.
Не знаю, не можу.
Дівчата, я не розумію, навіщо вам гонщиця,
якщо ви хочете пісяти кожні п'ять хвилин.
Це задовбує.
Добре, ходімо, не можу.
Як ти, люба? Ти йдеш?
Що ти робиш?
Що таке?
Я вагітна.
Ні, ти брешеш.
Я вагітна.
Ні, ти брешеш.
Вона бреше.
Це правда?
У нас буде дитина.
- Це правда? - Так.
Чорт.
Ми в лайні.
- Цілих два. - Кажи.
Перше — Вовчиця.
- Га? - Що?
- Чекай. Вовчиця — це мило. - Так.
І Санрайз.
Ого-го! Ми, по-твоєму, в Беверлі-Гіллз?
У 18 дитина може подати в суд. Обережно.
- Зараз я вам скажу, як її назвати. - Ану ж.
- Назвемо її... - Ну?
...Рауль.
- Припини. - Який жах.
- Рауль? - Перепрошую?
- Скажете їй це в обличчя. - Рауль.
Якщо такі сміливі.
Рауль?
Рауль — гарно ж як.
Так, обережно, у нас тут вагітна жінка.
Ось і ми!
Корсика.
Привіт.
Привіт, Абнере.
Добрий день.
Вітаю. Сам.
- Добрий день. - Знаю. Абнер.
Ми в Рози. Це її кошара.
Гаразд, зараз усе поясню.
- То коли, сьогодні? - Ні, завтра.
А на що чекаємо? Сезон крадіжок?
Кумедно. Ні. Дербі «Аяччо» — «Бастія».
Охоронці будуть приклеєні до телевізора.
Вони зроблять обхід у перерві.
Перш ніж починати, дуже важливо, щоб ви дочекалися мого сигналу.
Ви ховатиметеся в каплиці.
Гаразд? До початку другого тайму.
Добре.
Картину виставили на верхньому поверсі.
Ви підете через підземний хід, тобто вам треба буде...
- Ну? - Піднятися?
- Так. - Піднятися.
Піднятися.
А я де буду?
Ти чекатимеш на Алекс і Кароль в авто на площі.
Берете картину, і зустрічаємося в бельведері.
Так, це план виходу. А як зайти?
Вам не доведеться заходити. Ви вже будете на місці.
Чули про троянського коня?
Ми зробимо те саме, що й греки.
Дуже просто.
- Знаєте, як мене прозивають? - Ні.
Як?
Мозок.
- Ти впевнений? - Так, упевнений.
Люди люблять мене так називати навіть позаочі.
Гадаю, це іронія.
А де будеш ти?
Я буду в кухні на колесах. Робитиму хотдоги.
Ясно? Чи треба перекласти?
АБНЕРОВІ ХОТДОГИ З СИЛОЮ ФРІ!
Може, поставимо столики?
Нікого не буде, це не має сенсу.
Ні.
- Привіт, Сам. - Привіт, Абнере.
- Знаєш, про що я думаю? - Ні.
Про батька. Хто це? Я його бачила?
Ні. Був собі один чувак. Він не знає і ніколи не дізнається.
Здуріти. Дитина без чоловіка.
Саме так я собі це уявляла. Тільки з дитиною була я.
Так, вибач. Я сама здивована.
Вона не буде схожа на мене.
Їй би моє тіло і твою мудрість.
Та пішла ти.
Я не дочекаюся сигналу Абнера. Мене вже судомить. Я не можу.
Що ти робиш? Ще рано.
Я знала, що цей троянський кінь — дурня.
Алекс, треба дочекатися сигналу.
День дербі, день свята.
Так, сім років Корсика чекала цього моменту,
початку матчу між «Бастією» і «Аяччо».
Я ніби трохи зголоднів.
Я теж.
- Бери, не соромся. У нас їх повно. - Так.
- Непогано. - Вистачить на цілу армію.
От чорт!
Ти просто неймовірно нетерпляча.
Не знаю, що ми робитимемо з дитиною.
Я буду класною мамою, а ти — надокучливою, ось і все.
Абнере?
Ну, ми вилізли.
Абнере?
Чому він мовчить?
Щось мені не дуже віриться. Та ні.
Нічого.
- Думаєш, працюватиме? - Так. Не хвилюйся. Впораємось.
- Що за чортівня? - Що це таке?
Добрий вечір.
У вас є щось поїсти?
Добрий вечір.
Ви робите хотдоги?
- Так. - Мені хотдог з картоплею фрі, будь ласка.
Можна чи...
Так, звісно. Зараз поставимо столи.
Народ, продакшн бере хотдоги. Йдіть сюди.
Добрий вечір.
Хотдог, будь ласка.
Оце ми балувані.
Дивись. Кларанс дав мені «Екстрема Раціо».
Це так мило.
Це любов.
О, інфрачервоні окуляри.
Заспокойся. Що за... Нам не знадобиться це все.
- Я ж казала. - Що?
Ти будеш надокучливою мамою.
Я це якось надолужу.
Добре... Сам, ми йдемо. Ми вилізли зі статуй.
Якщо можеш, скажи Абнеру, що ми пішли. Ми йдемо.
Абнере? Абнере, ти мене чуєш чи ні?
Привіт. Ти мусиш від'їхати. Це місце трейлерів.
Вибач, що?
- Тобі не дали схему? - Ні.
Та ну... Усі чхали на лист викликів, так?
- Вибач. - Можеш від'їхати туди? Дякую.
Матюрен? Матюрен — Лео. Так.
Абнере?
Не знаю, чи ти чуєш, але дівчата вже вийшли,
а мене тут щойно попросили від'їхати.
Не знаю, чи такий був план, але я від'їду.
І... Я, бідолашна, не знаю, що таке лист викликів.
Дівчата, ви мене чули? У монастирі є люди.
Зажди.
Повільно. Снодійні кулі — не моє, справжні кращі.
Але це справжні охоронці. Ми ж не будемо їх убивати.
...має скоро приїхати. Я не знаю.
Поки що все добре.
Добраніч.
Кароль викликає Абнера.
- Не чують. - Хто ви такі?
Відійди, будь ласка.
Сам? Ти мене чуєш?
Добре.
Його ніщо не бере чи як?
Я ж казала. Я люблю справжні кулі.
Треба піднятися, бо тут не ловить.
- Сам? - Так, Кароль?
Працює. Ти на місці?
Я трохи від'їхала. Довелося, бо заважаю знімати.
Що? Знімати? Що з кого знімати?
Знімати на камеру.
На камеру? Про що це вона?
- Привіт. - Привіт.
- Як справи? - Добре.
Супер.
Обережно з костюмами.
Перевірила переходи в другому епізоді?
Я все перевірила, але забула колір боа.
- Хай загляне в сценарій. - Так, гаразд.
Ще треба знову затягти корсет Мілен.
- Так. А ще їй треба зачіску і макіяж. - Так.
- А перерва на вечерю? - Коли? Це дуже важливо.
Просто неймовірно.
- Дівчата, що робимо? Скасовуємо? - Ні, аж ніяк.
Вони хай відволікають,
а ми спокійно вийдемо, як ніде нічого.
Гаразд.
Абнере, це Кароль.
Тримайте.
Гірчиця?
Хотдог для вас.
Хот-дог і картопля.
Здуріти, як Абнер міг таке проґавити!
- Ти здивована? - Ні.
- А це за планом? - Ну, ні.
- Добрий вечір. - Добрий вечір.
Афуфабль!
Гей!
- Чекай, дай пройти. - Прошу.
Я не можу. Ти взагалі слухаєш, що тобі кажуть?
- Що? - Лікарка казала тобі берегтися.
Уникати навантажень.
Я не хвора. Я вагітна.
Чого мені не можна, то це носити важке. Подбаєш про це?
Чорт, оце ви даєте. А що значить «афуфабль»?
Афуф... Афуфабль?
Не знаю, вирвалося.
Бляха, жарко.
Так, поїхали.
Чорт.
- Алекс? - Що?
За мною ще один охоронець. Розберися з ним, добре?
Так, зараз.
Дякую.
СИГНАЛІЗАЦІЮ ВВІМКНЕНО
Ти зараз просто вогонь.
ВИМКНЕНО
СИСТЕМУ ВИМКНЕНО
Гаразд. Вимкнула.
Іду по картину.
На щастя, це остання місія. Страшенно хочу гриль-бар, кажу тобі.
Сам. Приготуйся.
Я на місці, але це інше місце.
Думаю, доведеться ще змінити його.
Отже, я скажу, де я, останньої миті.
Гей! Не сюди.
- Так, знаю, зараз, не хвилюйся. - Добре.
Припаркуйся на стоянці для техніки.
Тут буде АГП з прожектором.
Тоді підеш підготуєш гримерку Мілен. Добре?
- Так? - Нічогісінько не зрозуміла.
А це ще що за чортівня?
Це рухають прожектори.
Не дадуть спокійно вирізати.
Абнер дістав своїми паскудними планами.
Дівчата, швидше.
Так, треба реорганізуватися.
Ого. Виставка справді огидна.
Гарно, еге? Бляха. Оце так.
Мені сказали, що тут будуть охоронці,
але насправді картини можна побачити.
У світлі прожекторів ця виглядає приголомшливо.
- Га? - Так.
О, ну що за причепа. Він говоритиме з тобою всю ніч?
А що саме ти робиш?
Я ріжу фальшиве полотно.
Як це заплановано...
з командою декораторів.
Чекай, це підробка?
Ну, так.
- Чорт! Ясно, тепер зрозумів. - Прикинь!
- Це тому нема охорони. - Так.
Звісно. Оце я дурень.
Ці картини коштують мільйони. Звісно. Оце я дурень.
Так. А все ж круто. Не щодня працюєш на таку велику зірку.
Чорт, от причепа.
Правда, га? Здуріти можна, так?
Знімати кліп...
Мілен Фармер.
Так.
Ні! Та ну, не вірю!
- Неймовірно. - Вона богиня. Мілен?
- Та ні. Та так. Так. - Так.
Ти обожнюєш її.
- Мілен. - Мілен.
Я теж її люблю.
Курва.
Ну, бувай.
Ну... До зустрічі, так?
До зустрічі.
На майданчику.
Звісно, на майданчику. До зустрічі.
Бувай.
...синя хвиля на початку другого тайму.
Це другий удар...
О, працює. Дівчата, вибачте, нас приголомшив власний успіх.
Хот-доги були прекрасні. Ми з Розою круто впоралися.
До речі, можливо, ви наскочите на двох-трьох людей,
але план лишається незмінним.
Можете вилазити зі статуй. Шоу починається!
Ні...
Так.
Добре. Шампанського!
- Ти пік торт? - Так.
Тепер я розумію, чому в нього 89 жінок...
- Ні. - ...на кожній фермі у Франції.
- Дякую, Абнере. - Дякую, що подзвонив.
Мені передали повідомлення. Кажи.
Потрібні твої послуги.
Гаразд. Хрещена в курсі?
Якраз ні. Ти її сюди не втягуй. У цьому й суть.
- Я підготую команду. - Добре.
Я передзвоню і повідомлю деталі. Дякую.
Нема за що.
- З ким говорила? - З тобою.
До мене заходив Кларанс. Сказав, що їде на пів року до Мексики.
Я запитала: «А як же ми?», а він лише сказав:
«Я маю справлятися сам. Ти не рятуватимеш мене щоразу».
Це означає «бувай», так?
Отже, чао.
Я люблю тебе.
І я тебе.
Та мені й ніколи, у мене буде дитина.
Завтра остання передача Хрещеній, а далі ми вільні.
Я на місці, люба.
Уважно дивись, де стоїш, добре?
Попереджую тебе.
Вона щось таке втяла. Зачіска може шокувати.
О, попарт.
Мистецтво надавати сенсу всякому кітчу.
Я ж казала, що Кароль найкраща.
Переказ здійснено?
Панове, було приємно мати з вами справу.
Ну, як тобі мій колір?
Несподіваний.
Не хвилюйся. Я все ще найчорнявіша з білявок.
Я хотіла б поговорити.
Звісно, люба.
Ходімо туди. Там затишніше.
Чорт, вона йде.
От сука.
Кароль, я тепер нічого не бачу.
Не рухайся, добре?
Я запам'ятала, де ти стоїш.
Послухай мене уважно.
Є дві історії.
Одна — вигадка. Друга — реальність.
На вигадку мені начхати.
А реальність така.
Я сиджу спиною до вікна. Я. Так.
Сама розумієш, що це значить.
Зараз я поясню, що буде далі.
Я не рухатимуся.
Алекс працюватиме в парі з новенькою, Сам.
А ти залишишся зі мною.
Ніхто не помре.
Ніхто не сумуватиме.
Ти почула мене, Алекс?
У своєму дурнуватому навушнику.
Чи мені треба повторити?
Ти знаєш, я не люблю повторювати. Ненавиджу.
Чорт, усе йде шкереберть.
Боїшся?
А я тобі довіряю.
- А ти? - Тобі? Ні.
Ніколи.
Афуфабль.
Що це означає?
Цього ми не дізнаємось.
11:50.
Ти божевільна.
Божевільна чи відчайдушна?
Я набагато вища за це.
Я знаю.
Але не забувай про одне.
Проллється моя кров — проллється й твоя.
Алекс.
12:00.
Що відбувається?
Лиш не кажи, що я вбила Хрещену.
Нагору йдуть охоронці.
Пам'ятаєш нашу першу зустріч?
Припини так говорити. Ти мене лякаєш.
Чорт, вони біля дверей. Стій. Я прикрию.
Постріли в 16 окрузі, на вулиці Ежена Манюеля.
Ми були в Амстердамі.
Ти сиділа на терасі кав'ярні.
Ти сварилася з чуваком.
Ти кинула його в канал.
Я відразу полюбила тебе.
Відразу.
У ті часи, коли тебе бісили хлопці, ти кидала їх у воду.
Надіюсь, ти маєш план. Інакше нам гаплик.
Сюди їде поліція.
ПОЛІЦІЯ
Назад! Пані, від'їдьте, тут не можна стояти.
Чорт, схоже, з усіма не впораюсь.
Ти ніколи не боялася стрибати з даху. Ну?
Я кілька років спостерігаю за тобою. Ти забуваєшся.
Мені начхати. Припини. Відволікаєш.
- Так боїшся не бути коханою... - Годі.
...що погоджуєшся на казна-що.
Годі!
Річ не в тім, що ти знаходиш лише козлів.
А в тім, що козлів багато.
І мало чоловіків здатні покохати таку дівчину.
Бо дівчат добрих...
сильних, розумних, дотепних,
яких не треба захищати...
їх любити нелегко.
Це відлякує.
Була б я чоловіком, я б не боялася тебе кохати.
Можеш пообіцяти мені,
що знайдеш час і впустиш у своє життя когось...
хто буде тебе вартий?
Нічого я не обіцяю!
Якщо захочеш продовжувати, є Сам.
Ви будете вільні. Самі собі хазяйки.
- Можете продовжувати. - Та я з тобою хочу.
Бляха, що ти робиш? Що це за витівки?
Я звідси не вийду. Ми це знаємо.
Зберись, благаю. У тебе дитина.
У нас буде сім'я. Ти не можеш.
Для дитини це буде не життя.
Прошу, тільки не це. Не знаю, вилазь на дах.
Вигадай щось, бляха.
- Алекс. - Кароль, ідуть.
- Чорт! - Бігом.
Біжи по дахах, вигадай щось. Благаю, не кидай мене саму.
Алекс, тікай.
Ні.
Без тебе я не впораюся.
Звісно, впораєшся.
Люба, ти найсильніша. Ти завжди була найсильнішою.
Звісно, ти впораєшся. Ну ж бо, тікай.
Ні, не можу.
- Роби, що кажу. Тікай, Алекс! - Ні, не можу.
Тікай! Послухай мене і зроби хоч раз, як я кажу. Тікай!
Ти не бачиш, що я роблю це заради тебе? У нас украли стільки років.
Ну ж бо, тікай. Ти вільна.
Поклади зброю!
...особа поранена...
Снайпер! В укриття!
Я бачу снайпера на четвертому.
Снайпер через дорогу. Піднімаюся.
Алекс, тебе побачили. По тебе йдуть.
Лиши все, як є, я впораюся. Він заряджений, але не зведений.
Дідько.
Ні, я не зможу.
Алекс, дихай і залишайся зі мною.
- Я не зможу. - Зосередься.
Тобі треба знайти кімнату 14. Там є вихід на дах.
Так, 14.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Хочеш кави?
Кави?
Це все після чотирьох років, Алекс? Кави?
Ні обіймів, ні поцілунків?
Ані «рада знову тебе бачити».
«Вибач, що не виходила на зв'язок. Мені було надто сумно».
Атож. Мені було надто сумно.
Я дзвонила кілька разів.
Я бачила.
- Мій телефон теж приймає дзвінки. - Та ну!
Офігенна модель, напевно.
Хочеш кави?
Я приїхала, бо ти мені потрібна.
І я сумую за тобою.
Поїздка в сонячний край.
Востаннє, обіцяю.
Я три роки не торкалася зброї.
Я приїхала не наймати тебе, люба. Я прошу поїхати зі мною.
Не сподобається — поїдеш.
Даю десять хвилин. Не йдеш — перетолочу твої дурні помідори.
Я не можу. Вибач.
Ну...
Що ми тут робимо?
Як тебе звати?
Рауль.
Я тебе вб'ю.
Так, знаю.
Розкажи мені все як слід.
Я все розповім, усе поясню.
Пробач.
Рауль!
Сонечко, ти йдеш?
Це все весело, але вам гаплик.
Я не жартую.
Іди, сонечко.
Моє сонечко.
Ось так.
Зараз усе розкажеш.
Я хочу казочку.
- Хочеш казочку? - Я теж.
То ходімо.
- Я теж. Я хочу велику казочку, Рауль. - Зараз ми розповімо велику казочку.
О ні, чорт, я забула свій... Ну, я забула текст.
Щасти!
І от... Вона сміється.
Чорт. Там нікого. Чекай.
Дідько! Вибач, я злякалася.
Я заглухла.
Вибач.
- Чорт. - Не смійся. Годі.
Але...
Збожеволіти, яка ти часом... Чорт забирай.
Сосиски, які мацають твою подругу... Чорт.
Сосиски, які мацають твою подругу...
Сосиски, які вона...
Сосиски, які мацає твоя...
- А так видно? - Так.
Так, краще якось так.
Ні. Не виходить.
...шукати людей, які мене не знають.
- Це ж правильна репліка? - Так.
- Чому ти більше не п'єш? - Не знаю. Я...
- Чому ти... - Вибач.
Чому ти більше не п'єш? Відколи?
Не хвилюйся, серденько.
Ой, він гадить... Ну, добре.
Енергія!
27А... Чорт.
27А/2, перший... другий дубль.
27А/1, другий дубль.
Кінець.
Знято.
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук