Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Er du glad der?
Har du en forbindelse til nogen?
Er dit hjerte knust?
Det er okay. Det er okay.
Denne historie og disse programmer
er dine venner.
Denne gave til dig…
…er din ven.
2004 MESTERSKAB I KUNSTSKØJTELØB I JAPAN
2009 ISU JUNIOR-GRANDPRIX FINALE I KUNSTSKØJTELØB, TOKYO
VM I ISU I JUNIORSKØJTELØB I HAAG
2012 VM I KUNSTSKØJTELØB I ISU
2013 ISU GRAND PRIX FUKUOKA
2014 OL I SOCHI
2015 ISU GRAND PRIX FINALE I KUNSTSKØJTELØB
2016 ISU GRAND PRIX FINALE I KUNSTSKØJTELØB
2018 OL I PYEONGCHANG
ISU VM I KUNSTSKØJTELØB, SAITAMA 2019
2020 I ISU FIRE-KONTINENT MESTERSKAB I KUNSTSKØJTELØB, SEOUL
OL I BEIJING 2022
Det første, jeg bemærkede, var verden.
Jeg trak vejret.
"Hvad var jeg?"
Men jeg havde et navn.
Der var ting, jeg kunne lide.
Der var ting, jeg elskede.
Jeg ønskede at blive de ting, jeg elskede.
Men der var mange ting, jeg ikke kunne.
Langsomt, men sikkert,
kunne jeg dog gøre mere.
Og hver gang blev verden varmere.
Jeg elskede den verden.
Derfor ønskede jeg at blive varmere og varmere
ved at lære mere.
Jeg lærte at gøre flere ting.
Jeg elskede, at verden blev varmere.
Den verden flød over med venlige ord.
"Fantastisk!"
"Godt gået!"
En dag fandt jeg det varmeste sted i verden.
Det blev min drøm.
"Vil den gå i opfyldelse en dag?"
"Det vil den. En skønne dag."
Jeg hørte en stemme i mit hoved.
"Hvofor siger du det?"
"Fordi du vil arbejde for, at den skal gå i opfyldelse, ikke?"
"Jo, det vil jeg."
"Så sker det helt sikkert.
For du bryder dig ikke om at fejle."
Og med de ord
forsvandt den mystiske stemme i mit hoved.
Jeg havde stadig ikke bemærket de mange følelser
og livene af de ting, der blev levet omkring mig.
Men jeg elskede naturen,
sollyset, der får vandet til at funkle.
Så en dag bemærkede jeg noget.
Selvom de var der hver dag,
indså jeg, at de pludselig var meget større.
Jeg blev lidt misundelig på dem, fordi de voksede så let
tilsyneladende uden den store anstrengelse.
Jeg arbejdede hårdt.
Det var ikke fair.
Hvorfor var jeg ikke bedre?
Græsset talte.
"Når jeg vokser, blomstrer jeg som en blomst!
Og verden bliver varmere."
Hvor dejligt.
Det virker ikke som om græsset kæmper.
Det behøver ikke anstrenge sig.
Selvom jeg kæmper så hårdt.
"Hvordan kan du opnå din drøm så let?
Min skal også gå i opfyldelse!"
"Det er på grund af solen!
Den giver mig så meget energi!"
Solen… Det er dejligt.
Jeg vil være som solen!
Jeg vil være som solen og give alle energi
og gøre verden varmere for alle.
Men hvorfor er solen ikke altid hos os?
Om natten bliver det mørkt.
Jeg ved det! Månen må være skurken.
Jeg får fat på ham!
"Hey, måne!
Hvorfor skjuler du solen?"
"Jeg elsker og værdsætter solen."
"Hvad?
Du skjuler ikke solen, fordi du foragter den?"
"Selv solen giver ikke altid energi."
"Jeg kan ikke selv skinne,
men solen giver mig lys.
Det er derfor, jeg kan gøre det her."
En regnbue formede sig om månen.
Det var så smukt.
Og meget flygtigt.
Mit hjerte blev fyldt med varme.
Så bemærkede jeg noget.
Månen har mange ar.
De ser meget smertefulde og pinefulde ud.
"Har du ondt?
Hvordan kan du blive ved?"
"Når natten kommer,
ser alle op til mig.
Det er der ikke noget hårdt ved.
Fordi det er mig."
Jeg blev overrasket.
Jeg ville være stærk og imponerende som månen.
Der var mange gange derefter, hvor det var hårdt og trist,
hvor jeg ville give op,
men jeg blev ved med at prøve.
Men der var stadig så meget, jeg ikke kunne.
Jeg burde have vidst det.
Men jeg blev ved med at forsøge.
Jeg vil lykkes.
Det var som at være fanget i en mørk tunnel for evigt.
Men der var flere steder i tunnelen, hvor lyset trængte ind.
Morgenen blev afløst af nat,
og igen af morgen, og snart nat igen.
Sådan var det hver dag.
Når jeg gik gennem tunnellen, var jeg alene.
Men det var en god ting.
Fordi, jeg havde noget at værdsætte!
Det var et glimt fra en drøm.
Det var det vigtige for mig.
Jeg klyngede mig til det og fortsatte fremad.
Uophørligt fremad.
Fremad, fremad!
Jeg løb og løb fremad med alle mine kræfter.
Før jeg vidste af det,
havde jeg kun det, jeg værdsatte
Er det ensomt?
Nej, det er sjovt!
Nemlig! Det er sjovt!
Værdsæt altid det, du ikke vil miste.
Hold godt fast, og giv aldrig slip.
Fordi du har en drøm, du vil opnå!
Fordi det er imponerende!
Og det er mig!
Det er mig!
Mig.
Mig…
Tårerne trillede fra mine øjne.
Alt omkring mig faldt pludselig sammen.
Jeg kunne ingenting.
Jeg var for bange.
Græsstråene og blomsterne var funsvundet.
På et tidspunkt var solen gået væk.
Månen var også forsvundet.
Det var bælgmørkt.
Hvorfor?
Jeg forstod ikke, hvad der skete.
Den skinnede så meget før.
Der var så mange liv!
Hvorfor? Hvorfor? Hvorfor?
Jeg voksede i takt
med alt det, jeg værdsatte.
Jeg valgte kun de vigtige ting, og alligevel…
Hvor blev de af?
Hvorfor var de forsundet?
Jeg holdt så meget af dem…
Hvorfor?
Jeg kunne ikke lide at være alene.
Jeg troede ikke, jeg ville blive ensom.
Jeg troede ikke, jeg ville blive ked af det.
Jeg troede ikke, det ville være skræmmende at være alene.
Tårerne flød ud igen.
Tårerne, jeg havde skjult så længe.
Jeg gjorde mit bedste…
…så hvorfor forsvandt de?
Det var en meget kold nat.
I stedet for det, jeg holdt af, var der tomt.
Da jeg var alene,
kom der lys fra himlen…
…og det skinnede på det, der var vigtigt for mig.
"Det er okay.
De er her alle.
De er ikke væk."
Lyset…
…gav livet tilbage til det, jeg holdt af.
Og så…
…begyndte træerne og græsset at skinne igen.
Stjernehimlen lyste, så jeg kunne se.
Alt, hvad jeg holdt af, var ikke længere tomt.
Lyset talte til mig.
"Der er noget, som kun du kan gøre."
"Det vil jeg se."
Tak.
Jeg fortsatte mit liv med de ting, jeg holdt af.
Nat blev afløst af morgen.
Jeg var fanget i tågen.
Men lidt efter lidt…
…undrede jeg mig over, om jeg gjorde fremskridt.
"Det er okay.
Du gør fremskridt."
Vinden blæste mig i ansigtet.
Den blæste hårdt, men på en venlig måde fra fremad.
Vinden talte til mig.
"Den vej, du har valgt,
er meget svær."
Men jeg vil ikke stoppe…
…fordi jeg ved, at
selvom du er en modvind,
så er du rar.
Selv hvis det er ubehageligt nu,
vil du gøre de kolde dage varme.
Og gøre varme dage kolde.
Er det, den du er?
Vinden blæste kraftigt…
…og det virkede som om den smilede.
Det er derfor jeg ikke er bange.
Jeg vælger at gå mod den stærke vind og bevæge mig fremad.
Vinden talte til mig.
"Fortsæt denne vej.
Din drøm
vil gå i opfyldelse."
Før jeg vidste af det,
havde vinden blæst tågen væk.
"Ingen anden
kan opnå din drøm for dig."
"Du har hele tiden
valgt at være den, du er."
"Jeg ser glædestårer.
Hvorfor græder du?"
"Følg tårerne."
"Led efter dem."
"Hvor kom de fra?"
"Du har kæmpet meget."
"Du har gjort mange hårde ting."
"Du har udholdt meget."
"Du har grædt så mange frustrerede tårer."
"Hver dag har du valgt dette liv."
Hvornår kom jeg til skade?
Der er dannet sårskorpe.
Men…
…det heler ikke.
Du må have ventet hele tiden.
Bare rolig.
Min drøm er allerede gået i opfyldelse.
Jeg er blevet stærk takket være dig.
Det er på tide at hele.
Tak.
Alting,
alt det hårde arbejde
og valgene
har været for nu,
til dette øjeblik,
for mig.
Men…
…jeg vil flyve lidt mere.
Jeg vil prøve…
…lidt mere.
For det liv jeg har valgt,
har fyldt mig med ting som
græsset, blomsterne,
solen, månen,
livet og stjernelyset.
Jeg vil være med dem lidt længere.
Jeg vil være sammen.
Hvis mit ønske går i opfyldelse,
vil jeg flyve med alle lidt mere tid.
Lidt mere…
OL I BEIJING
Gør dit bedste!
Det er sjovt! Det er sjovt!
Er det sjovt?
Det er sjovt, ikke?
Det må være sjovt.
Er det ikke sjovt?
Har du det ikke sjovt?
Jo, jeg har det sjovt!
Du smiler.
Hvem fik dig til at smile sådan?
Sig mig hvem.
Hvem smiler du til? Hvem?
Jeg kan godt! Jeg vil gøre mit bedste!
Tror du virkelig, du kan gøre det?
Tror du, det er noget, du kan gøre?
Det ved du ikke.
Hvorfor tror du ikke det?
Hvis jeg ikke kan, hvad er så pointen?
Fordi det er dét, der gør mig til den jeg er!
Og hvis jeg ikke kan,
så bliver jeg ved, indtil jeg kan!
Jaså.
Du er overbevist om, at du kan.
Men nej, det passer ikke.
Du vil bare lade, som om du kan.
Og hvis du ikke kan gøre det,
hvad er så meningen med livet?
Ingen har brug for mig.
Nu forstår jeg.
Hvornår var det?
Da jeg morede mig med det, jeg kunne lide?
Hvornår stoppede det med at være sjovt?
Hvornår holdt jeg op med at kunne lide og nyde det, jeg laver?
Kampen blev for hård, og det påvirkede mig.
Jeg vil ikke tænke på noget.
Alt er en distraktion.
Jeg gør mere, end jeg klare.
Det stopper aldrig.
Jeg kan ting, jeg ikke kunne før.
Det er det, jeg gør.
Jeg er altid…
…mere end mig selv.
Selvom jeg arbejder så hårdt…
Selvom jeg giver alt…
Hvor lang tid tog det at komme hertil?
Hvor meget har jeg givet?
Selv jeg ved det ikke.
Du undrer dig over, hvad meningen med livet er, hvis du ikke kan?
Og at ingen har brug for dig længere?
Er det virkelig det, du tænker?
Jeg må fortsætte.
Jeg må fortsætte, indtil jeg kan det.
Jeg har overvundet mørket.
Ingen hjalp mig med det.
Jeg lagde min tid, min krop og min sjæl i det.
Jeg opbrugte simpelthen al energien fra mit hjerte og sind.
Det er, hvad jeg har gjort
for at nå så langt.
Intet gik, som jeg havde forestillet mig det.
Jeg lider så meget,
så vældig meget.
Jeg kæmper så meget.
Jeg har kæmpet desperat mod skæbnen.
Jeg ville ikke såre nogen.
Jeg ville ikke at nogen kom til skade.
Jeg ville ikke skuffe nogen.
Jeg ville være mit ideelle jeg.
Det er derfor, jeg ville være stærk.
Så jeg kunne blive mig.
Hvem kan forstå, sådan en som mig?
Ingen vil nogensinde forstå.
Nogensinde!
Jeg er træt.
Jeg er træt og kan ikke bevæge mig mere.
Jeg vil slet ikke bevæge mig.
Du kan godt. Giv ikke op.
Jeg har allerede gjort mit bedste.
Jeg vil hvile mig.
Jeg er træt.
Jeg gerne vil hvile mig…
…men mit svage hjerte og stærke stolthed
er altid i vejen.
Du er stærk.
Du kan overvinde alt.
Der er intet at være bange for.
Jeg er bange.
Jeg kan intet gøre.
Når jeg ikke kan noget…
…er jeg alene.
Du er ikke alene.
Vend dig om.
Alle venter på dig.
Jeg kan ikke bevæge mig.
Jeg er bange.
Jeg kan intet gøre.
Ja, jeg ved det.
Men du vil levere, vil du ikke?
Du kan ikke bevæge dig, men du vil gerne, ikke?
Jeg…
…kan ikke.
Men…
Jeg ved alt det hele.
Hvem tror du, jeg er?
Hvem?
Jeg er dig i en varm verden. Jeg er dig.
En varm verden…
Jeg kan ikke blive til den, jeg vil være.
Det kan jeg ikke, for jeg er ubrugelig.
Jeg har intet.
Jeg har kun ting, jeg mangler.
Da jeg ønskede det, jeg manglede,
fandt jeg en, som ikke var mig selv.
Jeg ville være den person.
Jeg vil have mig og alle andre
til at ville have mig
og se, hvem jeg virkelig er.
Jeg rækker ud til dig.
Jeg vil være dig.
Jeg er måske uduelig,
men hvis jeg var sammen med dig…
Du lod, som om du lukkede dit hjerte helt af.
Jeg lod, som om jeg var stærk og sagde, at jeg ikke ville have, at nogen forstod mig.
I din melankoli
ville du ikke tage nogen steder hen eller gøre noget.
"Men hvorfor ser jeg en dør derovre?"
Det er den dør, du satte op.
Der er intet nøglehul,
dørhåndtaget er i stykker,
der er søm i den,
og den falder fra hinanden,
men den, der satte døren op,
er dig.
Du er ikke noget særligt.
"Jeg" er ikke noget særligt.
Vi er svage og i opløsning.
Selv hvis vi gisper vores sidste åndedrag,
vil verden forstætte.
Hverken du eller jeg…
er særlige.
Hvorfor?
Fordi hver eneste person er et liv.
Vi ser alle verdens farver forskelligt.
Vi ser vores verden på én måde.
På et tidspunkt vil du og jeg
begynde at se flere forskellige farver.
Imens jeg kigger herfra,
har du tilføjet mange farver til dig selv.
Derfor er du den, du er nu.
Du har arbejdet så hårdt for at skabe den farve.
Men den er nem at ødelægge.
Og den bliver let tilsmudset.
Fordi det er din farve.
Fordi du har taget dig af dig selv,
selvom du er gennemblødt af tårer,
du ser dårlig ud, du blev såret,
og det eneste du kan, er at gemme dig.
Fordi dette er dit sande og dyrebare jeg.
Selv hvis du ikke passer på dig selv…
"…så vil jeg passe på dig.
Det er okay nu.
Men tiden er allerede inde."
Jeg skriger, til jeg bliver hæs.
Gå ikke.
Forsvind ikke.
Jeg kan ikke lide at være alene.
Jeg vil ikke skade nogen.
Jeg er perfekt
og jeg vil være den, der kan,
så efterlad mig ikke alene.
"Det er allerede tid."
"Det er tid til at sige farvel.
Vi kan ikke altid være sammen.
Intet varer evigt.
Fordi jeg er dine drømme.
Du må vågne fra denne drøm.
Jeg tager afsted."
Kæderne, der bandt os,
knækkede i stykker.
Og jeg var fri.
Jeg undrede mig over, hvad der ville ske,
når kæderne knækkede.
Der var intet tilbage.
Drømmen var slut.
Jeg må fortsætte uden at se mig tilbage.
Jeg må bevæge mig fremad,
så jeg kan glemme det.
Mit hoved gør ondt.
Mit hjerte gør ondt.
Hvad forsvandt?
Og hvorfor forsvandt det?
Tårerne løber ned ad mine kinder.
Det var mig.
Jeg kunne intet gøre.
Jeg var helt…
…alene.
MØRKT VAND, LYS STØTTE, SKØJT
SKINNE, TANKER, FØLELSER, FRYGT, ALENE
VAND, HJERTE, VERDEN FORSVINDER, SJÆLETRÆ
FØLE SIG OPFYLDT, SKINNER
Jeg burde være alene.
Det burde være bælgmørkt.
Det burde være slut.
Men hvorfor oplyses jeg af sådan et skarpt lys?
Det er for skarpt.
Jeg kan ikke se direkte mod det.
Jeg fortjener ikke at se på det.
Alligevel
skinnede stjernerne og lyste på mig.
"Du kan godt.
Det bliver godt igen."
Månen, badet i solens lys, skinnede også.
Det værdige lys så vidunderligt ud.
Lyset viste mig, hvilken vej jeg skulle tage.
"Byd lyset velkommen med åbne arme."
Der var blomster, der blomstrede langs stien.
De var i live og stod op.
"Vi er her med dig."
Lidt længere nede ad Månens sti
blæste vinden.
Den vind
var meget blid og varm.
"Vi ved, hvem du er.
Du har været på vej hele tiden."
På et tidspunkt kunne jeg ikke mærke jer længere,
men I var der.
Og det kunne jeg ikke se.
Men…
jeg er…
alene.
Alene uanset hvad.
Det, jeg holdt af, er slut.
Det, jeg holdt af, er forsvundet.
Det, jeg holdt af, er her ikke længere.
Jeg følte, jeg kunne gøre alt, hvis "du", mit andet jeg, var hos mig.
Hver dag var der lidelse.
Der var glæde.
Der var latter, vrede og tårer.
Der var ensomhed og tristhed.
Men det, jeg holdt af
var altid ved min side,
som var det helt naturligt.
Jeg gjorde altid mit bedste.
Var jeg altid alene? Nej.
Jeg valgte at være alene.
Men
vi var altid sammen.
Jeg værdsatte det.
Men på et tidspunkt
holdt jeg op med at værdsætte det.
Jeg bebrejdede dig, mit andet jeg,
for mine manglende evner.
Jeg delte min tristhed med dig og gjorde dig fortræd.
Jeg var ikke den eneste, der led.
Jeg var ikke den eneste.
Det, der gjorde ondt, var at være alene.
Ikke at kunne følges.
Jeg har altid villet være sammen.
Jeg ville være sammen for evigt.
Jeg…
er alene.
"Du er ikke alene."
Jeg troede, jeg kunne høre dig.
"Jeg lader dig ikke være alene."
"Glem aldrig det."
"Skjul ikke din ensomhed."
"Anerkend ensomheden inden i dig."
"Jeg kender dig, den anden mig."
"Du er altid stærk, men det behøver du ikke være nu."
"Det er okay at græde, når det er hårdt."
Når jeg var alene, indså jeg noget.
De ville ikke lade mig være alene.
De var alle her.
Så mange af dem.
Stjernernes lys tog til
og blev til ét lys.
Det ved jeg.
Jeg accepterer det med åbne arme.
Jeg er ikke alene.
Jeg er tilbage.
"Velkommen tilbage."
Min drøm…
…er en gave fra alle.
Jeg ved ikke,
hvad der er på den vej, jeg er på vej ned ad.
Jeg ved ikke,
hvad der venter, hvor vi er på vej hen.
Men lad os fortsætte.
Lad os komme videre.
På en rejse med en gave.
Er dine dage lykkelige?
Lider du?
Er du alene og ked af det?
Det er lige meget hvor eller hvornår.
Når du er træt, og dit hjerte er udtørret,
så kom tilbage.
Denne ubetydelige historie,
denne specielle historie,
vil altid være her til dig.
Historien om dig, både fortid
og fremtid.
Hej, alle sammen.
Kunne I lide GIFT?
Jeg gav den hele armen.
Og nu, til ekstranummeret,
vil jeg optræde lidt mere.
Men først…
vil jeg præsentere de mennesker, der hjalp med at skabe
ICE STORY "GIFT" at Tokyo Dome.
Musikken er spillet af Tokyo Filharmoniske Orkester.
Pianisten er hr. Kawada.
Dirigenten er hr. Kurita.
Og dem, der tilføjede menneskelige effekter til showet,
er danserne fra Elevenplay.
Og herovre
er medlemmerne af det særlige band for filmen GIFT.
Og…
…musikproduceren og instruktøren for GIFT
er hr. Satoshi Takebe.
Giv ham en stor hånd.
Mange tak.
-Og … -Hvad?
-Der er en anden person. -Hvad?
En, der har trænet hårdt sent om aftenen i dagevis
og skøjtet alle programmerne i dag.
Yuzuru Hanyu!
Mange tak.
Tak.
Det var ikke…
Det stod ikke i manuskriptet.
Jeg ville gå, efter jeg havde præsenteret dig,
men gardinet gik ikke op.
-Du overraskede mig. -Og der er mere.
Dem, der forberedte isen og alle rekvisitterne
-til denne ene dag. -Ja.
-Og frk. Mikiko, som instruerede showet. -Ja.
Og alle de ansatte, der har arbejdet så hårdt
på dette endags-show.
Giv en stor hånd til personalet!
Mange tak!
Tilbage til dig, hr. Takebe.
At følge hans indsats og præstation
opmuntrede os meget.
Det er nok det samme for alle.
Han var virkelig inspirerende.
Så…
Med tanke på hans passion og vores taknemmelighed
komponerede vi en sang, der hedder "Gift".
Mens Hanyu forbereder sin næste optræden,
får I denne sang, "Gift".
Tak.
Mange tak!
Tak!
Mange tak!
Mange tak.
Tusind tak for den vidunderlige musik.
Frk. Mikiko og de andre er derovre. Et stort bifald, tak!
Mange tak for den fantastiske instruktion.
Og til alle, der kom her,
og til alle, der ser livestreamingen,
vil jeg sige, at "GIFT" ikke havde været komplet uden jer.
Mange tak!
For at være ærlig var rejsen hertil meget hård.
Jeg måtte træne meget hårdt.
Der var mange gange, hvor jeg følte, at al min træning var spildt.
Jeg vidste ikke, om jeg kunne leve op til jeres forventninger,
og nogle gange følte jeg mig knust.
Denne dag forbliver måske ikke i nogens hjerte
eller efterlader et indtryk.
Men jeg er glad for, at jeg kunne lide at skøjte.
Mange tak, fordi du så med i dag!
Jeg håber, denne dag
vil efterlade et indtryk på dit liv.
Jeg håber, at denne ene dag
vil forblive i dine minder
og være som et trygt sted at tage hen, når tingene er svære.
Må denne dag blive et trygt minde for dig.
Mange tak!
Bare et øjeblik.
Bare et øjeblik med ro, tak.
Jeg vil gøre mit bedste.
Mange tak!
Det afslutter
Yuzuru Hanyu ICE STORY 2023 "GIFT" at Tokyo Dome 2023
støttet af Sekkisei.
Sørg for ikke at glemme jeres ejendele, når I går.
Hør efter, alle sammen.
Følg venligst instrukserne, når I forlader stedet.
Bliv venligst siddende, indtil I hører en meddelelse.
Vi takker jer for jeres samarbejde.
Mange tak, fordi I kom i dag.
Bliv venligst siddende!
Tak for jeres samarbejde.
Følg venligst instrukserne, når I forlader stedet.
Bliv venligst siddende.
Tak for jeres samarbejde.
Følg venligst instrukserne, når I forlader stedet.
Bliv venligst siddende.
Godt arbejde!
Godt gået!
Godt arbejde!
Det er fra os alle!
Tak!
Godt gået!
-Godt gået! -Tak!
Det var virkelig…
Det var det første isshow i Tokyo Dome.
I sæsonen før denne,
hvor jeg havde mit første soloshow, vidste jeg ikke, om jeg kunne klare det.
Sådan var det, da jeg lavede showet.
Jeg er sikker på, der var meget angst og arbejde involveret
i at få mine optrædener til at forbinde mine programmer.
Jeg er så taknemmelig for, at alle fik det til at lykkes.
-Jeg håber … -Tak!
Jeg opdagede nye muligheder
og områder, hvor jeg kunne forbedre mig selv.
Og jeg følte, at jeg kunne gøre meget mere.
Så hvis der er en anden mulighed, håber jeg, jeg kan arbejde med jer igen!
-Tak. -Tak.
Nu går jeg ud og giver interview.
-Held og lykke! -Tak!
Mange tak!
YUZURU HANYUS REFLEKSION PÅ DEN SÆRLIGE DAG
DAGEN EFTER GIFT
Hej. Tak, fordi jeg måtte komme.
Fokuserede det rigtigt?
-Sid ned. -Tak.
Den her slags ting.
Jeg gav virkelig mit bedste.
Jeg følte: "Det er endelig slut."
Jeg fik mange forskellige reaktioner fra mange mennesker.
Selvfølgelig har dem, der har støttet mig så længe,
givet mig god feedback.
Men jeg fik også feedback fra folk,
der aldrig havde set mig skøjte før.
Og fra folk, der kom til showet, ikke fordi de var interesserede i mig,
men for at se den nye form for underholdning i Tokyo Dome.
Deres reaktioner var ret forskellige.
Responsen fra fans lød i stil med:
"Så det er det, Yuzuru Hanyu har tænkt,"
"Det er, hvad Hanyu har følt,"
eller "Så det er, hvad han har følt på disse tidspunkter."
Men nogle fans tog historien,
ikke som min historie, men som deres egen.
Og at se deres reaktioner gjorde mig også glad.
For mig er "GIFT" lidt som en drøm…
BUDSKABET I GIFT
…som jeg fik af alle.
Budskabet er,
at jeg får så meget støtte fra alle,
og bor sammen med dem.
Jeg tror, det er sandt for de fleste.
De er omgivet og støttet af mange mennesker.
Men jeg ved med sikkerhed, at der er folk derude, der føler, de er alene,
inklusive mig selv.
Nogle gange grubler jeg over, hvad der ville ske,
hvis jeg ikke kunne skøjte mere.
Så jeg ville…
…forsikre folk, der føler sig alene, om at:
"Du har venner."
Denne historie og disse programmer
er dine venner.
Mit håb er, at
denne historie, jeg skrev,
og disse programmer
vil opmuntre folk.
Det er min gave til alle.
Jeg lavede den ud fra ønsket om,
at give folk håb.
Jeg overvejede at fortælle denne historie,
fordi jeg selv er blevet opmuntret af forskellige sange og tekster.
GRUNDEN TIL, AT JEG SKREV DENNE HISTORIE
Når jeg gik igennem en svær tid,
var det ordets kraft, der reddede mig.
Det var ord, jeg hældte ud
og ord fra sange,
der hjalp mig med at fortsætte.
Da jeg skrev denne historie,
tænkte jeg, at det måske kunne opmuntre andre
på samme måde, som jeg var blevet opmuntret af sangene.
Så jeg begyndte at samle mine idéer.
Nogle gange skrev jeg dem ned på et stykke papir.
Når jeg ikke havde energi til det,
gav jeg bare luft til mine tanker og optog dem.
Andre gange tog jeg noter på telefonen.
Så disse ord er helt sikkert baseret på mine oplevelser.
Og jeg kom ud med disse ord
for at hjælpe mig selv med at tænke mere positivt.
Men de afspejler bestemt ikke mine oplevelser alene.
Jeg skrev denne historie, fordi
jeg forestillede mig, at andre mennesker
også måtte indeholde disse følelser.
Jeg ville skrive en historie,
som ville blive i andres hjerter.
Første halvdel af showet…
OM DEN OVERORDNEDE KOMPOSITION
For folk, der har fulgt mig,
viser den mit liv fra min fødsel til OL
og min rejse til OL i Beijing.
For at præsentere det som en historie,
udtrykte jeg det på en abstrakt måde.
Anden del er med den modsatte tilgang.
Det er realistisk, ikke abstrakt.
Det fokuserer på, hvem jeg er
og graver dybt ind i mig selv.
Så første halvdel har et fantasielement,
mens anden halvdel er mere realistisk.
Og jeg ville sammenflette de to tilgange i slutningen.
Det sigtede jeg efter, da jeg præsenterede showet.
Anden halvdel afspejler bedre, hvem jeg er.
Det første program starter med "Let's Go Crazy"
og slutter med "Let Me Entertain You."
"Let Me Entertain You" handler om at underholde folk,
så det prøvede jeg på.
Men…
…jeg havde min tvivl, når jeg underholdte folk.
Tvivl som: "Morer jeg mig virkelig?"
"Jeg kan lide at skøjte, men kan jeg virkelig?"
Og jeg tænkte, at udtrykke denne tvivl
efter programmet…
…måske tilføjer noget andet til dette sjove program.
Så jeg inkorporerede det i historien.
"Er det ikke sjovt? Jo, jeg har det sjovt."
Det er sjovt! Det er sjovt!
Er det sjovt?
Er det ikke sjovt?
Jo, jeg har det sjovt!
Jeg kan godt! Jeg vil gøre mit bedste!
Tror du virkelig, du kan?
Jaså.
Du er overbevist om, at du kan.
Men nej, det passer ikke.
Du vil bare lade, som om du kan.
Hvornår var det?
Da jeg morede mig med det, jeg kunne lide?
Hvornår behøvede det at være mere end det?
Hvornår holdt jeg op med at kunne lide og nyde det, jeg laver?
Jeg er sikker på, alle kender oplevelse af
at gøre deres arbejde eller hobbyer af vane.
Selv hvis du begyndte, fordi du kunne lide det.
For eksempel, når du har travlt med at nå en deadline,
eller når man er nedtrykt,
hvis nogen spørger, om du nyder det, du laver,
kan du måske ikke altid svare ja.
For mig er det skøjteløb.
For nogle virker det måske som en stor ting.
Men når man tænker over det, er det ligesom alle andres liv.
Alle har noget, de kan lide at lave,
og øjeblikke, hvor de spekulerer på, om de virkelig kan lide det og nyder det,
og øjeblikke, hvor de skal minde sig selv om, at det gør de.
Det er alle de ting, jeg ville udtrykke.
Så…
Dette program handlede kun om…
morskab og nydelse før.
Men jeg ville stille spørgsmålet:
"Handler programmet kun om at underholde andre?"
Sådan ville jeg starte anden del.
Det var mit primære mål.
Og så kommer "Ashura-chan."
Sangen er sjov og munter,
men hvis man lytter godt efter teksten,
indser man, at den ikke er helt munter.
ASHURA-CHAN/ADO
Jeg tænkte, at programmet
ville efterlade et stærkt indtryk på mange mennesker.
For mig
gør ordene og teksten i denne sang et stærkt indtryk.
Jeg ønskede, at teksten skulle få folk til at sige: "Vent. Teksten er ikke sjov."
Det var det, jeg gik efter med dette program.
Jeg ville udtrykke noget sjovt,
men også følelsen af…
…ikke at have nogen, der virkelig forstår en.
Følelsen af at være lukket inde
bag gennemsigtige glasvægge.
De er gennemsigtige, så jeg prøver at vise mig.
Men på samme tid
er jeg urokkelig omkring
ikke at forlade dette rum.
Det er en prekær sindstilstand.
Og jeg prøvede at udtrykke det.
Men jeg tror også, at alle kan føle det.
I sidste ende er der ingen andre, der forstår, hvordan man virkelig føler.
Der er følelser, man ikke kan udtrykke med ord,
og følelser, man har, men ikke kan indrømme over for sig selv.
Det var det, jeg ville udtrykke
gennem de sære bevægelser i koreografien.
Jeg ønskede, at folk skulle nyde hr. Nerus tekster,
og frk. Ados sang
og at føle forskellige ting gennem min optræden.
Efter den muntre dans og den dramatiske afslutning
er de første ord, man hører,
"jeg er træt og kan ikke bevæge mig mere."
Jeg tænkte: "Sikke en idé!" mens jeg lavede det.
Jeg er træt.
Jeg er træt, og jeg kan ikke bevæge mig mere.
Jeg vil slet ikke bevæge mig.
Du kan godt. Giv ikke op.
Jeg kan ikke gøre noget.
Nej, jeg kender dig.
Hvem tror du, jeg er?
Hvem?
Jeg er dig i en varm verden. Jeg er dig.
Da jeg skabte mine to jeg'er,
ønskede jeg, at mit "andet jeg" var legemliggørelsen af en drøm.
Et spørgsmål, der har været et tema i mit liv, er:
"Hvad er en drøm?"
Det er noget, jeg har tænkt meget over i mit liv.
For eksempel er jeg sikker på, at mange kan huske,
at tale om deres drømme derhjemme
eller i børnehaven eller i folkeskolen.
Drømme som at åbne en kagebutik.
I mit tilfælde ville jeg være Ultraman.
Drømme som den.
Jeg er sikker på, at alle har sådan nogle idéer,
men på et tidspunkt
venter drømmene bare i hjørnet og bliver aldrig konfronteret.
Når folk vokser op, glemmer de den slags.
De glemmer dem vel,
fordi de er ikke nødvendige for at leve i verden.
Men jeg har konfronteret min drøm meget længere end de fleste.
Så jeg ved, hvordan det er at konfrontere sin drøm.
Og jeg er sikker på, at alle faktisk har den slags drømme.
Men de er kommet forbi dem.
Men hvis man lever livet og bevæger sig mod noget,
tror jeg, at drømmene altid er med en.
Og det er drømme, der giver en energi.
Selv hvis min ankel bliver skadet,
og min træning ikke går godt på grund af det,
og selvom min krop ikke kan mere,
vil jeg altid drømme om at udføre en firedobbelt axel.
Og det er denne drøm, der siger: "Du behøver ikke miste modet."
Og den siger ting som: "Bare fortsæt."
Så det er det, jeg ville udtrykke her.
Og jeg tror, dette findes i alle.
Men ikke alle ser på det eller anerkender det.
Men hvis de virkelig spurgte sig selv,
finder de måske ud af, at de har noget i den stil.
Jeg tror, der måske er en Phantom of the Opera
inde i mig og i enhver af os.
Det var det, jeg ville udtrykke gennem disse ord og programmer.
THE PHANTOM OF THE OPERA
Temaet i programmet, The Phantom of the Opera, er
at en enkelt person kan have mange sider.
Alle har både en Raoul og en Christine i sig.
Du har en side med en smuk stemme,
og en side med et kønt ansigt, men et sørgeligt selv.
Jeg tror, at inderst inde
har alle en side, de ikke vil vise andre.
En side, der er grim, men sandfærdig over for dig selv.
Og jeg indså, at mit ærlige jeg
faktisk sagde ord, der gav genlyd hos mit andet idealistiske jeg.
Når jeg tænkte over det,
følte jeg samhørighed med mig selv, når jeg fortalte denne del i GIFT.
Selv mit grimme, ubrugelige jeg
kan sige ting, der resonerer hos mit drømme-jeg.
Derfor tror jeg, at drømme
kan give en energi og opmuntring.
Det var det, jeg ville udtrykke, da jeg skøjtede The Phantom of the Opera.
Der var også ting, jeg kunne gøre, for det var ikke en konkurrence.
Jeg skøjtede "Rondo Capriccioso" lige før dette, hvilket var meget svært.
Så da jeg skøjtede The Phantom of the Opera,
var smerten meget ægte og overbevisende.
For mig er dette program stærkt forbundet med min kollision i Cup of Kina.
Og jeg tror, dette program er forbundet med den smertefulde oplevelse
for mange andre også.
Det er delvist derfor, jeg havde gemt det væk så længe.
Men jeg vidste, at The Phantom var perfekt
til at udtrykke den side af mig, der virkelig led
og havde smerter og ikke kunne bevæge sig.
Jeg kunne virkelig blive Fantomet.
På den måde tror jeg, jeg kunne skøjte
et meget overbevisende program.
Da jeg først skøjtede ind til The Phantom of the Opera,
skøjtede jeg, som om jeg var Fantomet selv.
Jeg blev spøgelset, der sagde farvel til Christine.
Til sidst i programmet tog jeg min maske på
og optrådte, som om jeg brændte i helvedesild.
Men denne gang
var jeg nogle gange Christine,
nogle gange spøgelset,
og nogle gange Raoul.
Jeg tror, det viste sig at være en meget interessant "Fantom"-forestilling.
Det er interessant.
Da jeg fandt ud af, at filminstruktøren Akira Kurosawa
lavede sine film inspireret af Shakespeare,
rejste det mange spørgsmål inde i mig.
Og når jeg tænkte på Shakespeare, mindede det mig om Romeo og Julie.
Og at tænke på Romeo og Julie, og den slags, gav mig en idé.
Hvis jeg fortalte historien i første person, kunne jeg udtrykke alt.
Hvad hvis…
…jeg erstattede figurerne med objekter?
Hvad hvis jeg erstattede Romeo med månen,
og Julie med solen?
Det kunne sætte gang i historien.
Hvis jeg skrev den til små børn, kunne den blive en god billedbog.
Og da jeg tænkte på de ting, fik jeg en idé.
Jeg kunne tage en kærlighedshistorie
og bytte figurerne ud med mig og min drøm,
eller mig og mine skøjter.
Og hele historien ville give mening.
Så ligesom forskellige historier
eksisterer inde i forskellige mennesker,
tænkte jeg, at jeg kunne bruge de forskellige historier inde i mig
og bruge dem i hvert af mine programmer.
Jeg har tænkt meget over…
FØRSTE ISSHOW I TOKYO DOME
…hvordan jeg skulle præsentere skøjteløbet i Tokyo Dome, da jeg trænede til det.
Det svære ved at optræde i Tokyo Dome
var den store afstand mellem mig og publikum.
Publikum kunne måske slet ikke se mig skøjte.
Og loftet er så højt,
at det gav mig illusionen af, at jeg fløj meget lavt.
Alt var så usædvanligt.
Alt bevægede sig på sådan en stor skala.
Og jeg var nødt til at styre hele atmosfæren på stedet.
Jeg tænkte, at det ville blive meget ufedt,
hvis publikum kun kunne se mig som en lille prik.
Udfordringen var at få mig selv til at se stor ud.
Og ikke kun det,
men også at få mine bevægelser til at se store ud.
Der var programmer, som jeg selv koreograferede
og programmer koreograferet af andre.
Der var også gamle programmer, jeg genbrugte.
Og jeg ændrede på dem alle, mens jeg optrådte.
Det var hårdt, men jeg lavede firdobbelte og tredobbelte axeler
og finjusterede mit udtryk.
Jeg er tilfreds med det, jeg opnåede.
Da jeg fik lavet forskellige visuals
og forskellige effekter til showet,
sagde frk. Mikiko: "Jeg er min egen hårdeste kritiker.
Og jeg vil have, at den hårdeste kritiker ser showet og tænker:
‘Det er forfriskende.’
‘Jeg har aldrig set noget lignende.’"
Det vækkede mig.
Når jeg optræder,
pumper jeg ikke nye programmer ud hver gang.
Kunstskøjteløb
handler mere om at polere det, man allerede har.
Og når man kun gør sådan noget,
er det nemt at miste friskheden.
Så da jeg tænkte på mig selv, som min egen hårdeste kritiker,
fik det mig til at ville producere ting,
der kan holde mig frisk,
og som fortsat vil imponere folk.
DE FØLELSER, DER FLØD UNDER DEN SIDSTE SANG
Mange tak!
SUIHEISEN/BACK NUMBER
Tak!
Mange tak!
Jeg tænkte først på at tilføje min voiceover eller ord til "Suiheisen",
fordi jeg troede, at min stemme alene ikke ville nå ud til publikum i kuplen.
"Suiheisen" er en af mine yndlingssange, der har reddet mig utallige gange.
Så jeg udtrykte mig selv gennem denne sang
og tilføjede selv et par ord gennem en mikrofon.
Selvom min stemme ville give ekko og ikke være tydelig i Tokyo Dome.
Men jeg ville i det mindste sige: "Jeg er glad for, at jeg kunne lide at skøjte."
Så det sagde jeg i mikrofonen.
Denne dag forbliver måske ikke i nogens hjerte
eller gøre indtryk på nogen.
Men jeg er glad for, at jeg kunne lide at skøjte.
Denne del var improviseret.
Jeg bevægede mig bare, som mit hjerte førte mig.
Koreografien kom fra mit hjerte.
Og jeg tror, det gjorde et indtryk på grund af det.
Mange tak, fordi I så med i dag!
Jeg kunne udtrykke mine følelser fra hjertet
i dette rum med min tilstedeværelse og mine skøjter.
Jeg kunne bruge alle disse ting
til frit at udtrykke mig selv.
Jeg tror, det var min gave til alle.
Mange tak!
Vi opfandt en ny kunstskøjteløbsstil.
Noget i stil med…
…en ny underholdningsgenre kaldet Yuzuru Hanyu.
Alle har arbejdet så hårdt for det,
og jeg arbejdede med dem for at få det til at ske.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre nu.
Men jeg føler nok sådan,
fordi vi lagde alt i showet.
Lige nu føler jeg bare,
at jeg har givet alt.
Jeg brugte hver en celle i min krop
og opbrugte min sidste dråbe energi.
Jeg arbejdede så hårdt.
Godt gået. Godt gået.
Som jeg sagde i min historie,
har jeg fået mange gaver
fra alle i mit liv.
Så jeg vil fortsætte med at værdsætte disse gaver
og give gaver tilbage til alle.
Ja, mit ønske er…
…at når ens hjerte er koldt,
kan selv et fragment af et af mine programmer,
en smule af mine ord,
et lille stykke af produktionen eller musikken,
eller endda et lys fra en af de synkroniserede glødepinde
måske trøste ens hjerte.
-Mange tak. -Tak.
Mange tak.
Følelsen af at have GIFT bag mig…
Følelsen af præstationen får mig til at føle mig ret tom.
Tekster af: Anna Emmeluth