Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ste tam spokojný?
Máte s niekým vzťah?
Máte zlomené srdce?
To je v poriadku.
Tento príbeh a tieto programy
sú vaši priatelia.
Tento darček pre vás…
je vaším priateľom.
MAJSTROVSTVÁ JAPONSKA V KRASOKORČUĽOVANÍ NOVÁČIKOV 2004, TOKIO
FINÁLE ISU GRAND PRIX JUNIOROV V KRASOKORČUĽOVANÍ 2009, TOKIO
ISU MAJSTROVSTVÁ SVETA JUNIOROV V KRASOKORČUĽOVANÍ 2010, HAAG
ISU MAJSTROVSTVÁ SVETA V KRASOKORČUĽOVANÍ 2012, NICE
FINÁLE ISU GRAND PRIX V KRASOKORČUĽOVANÍ 2013, FUKUOKA
OLYMPIJSKÉ HRY V SOČI 2014
FINÁLE ISU GRAND PRIX V KRASOKORČUĽOVANÍ 2015, BARCELONA
FINÁLE ISU GRAND PRIX V KRASOKORČUĽOVANÍ 2016, MARSEILLE
OLYMPIJSKÉ HRY 2018 V PCHJONGČCHANGU
ISU MAJSTROVSTVÁ SVETA V KRASOKORČUĽOVANÍ 2019, SAITAMA
ISU MAJSTROVSTVÁ ŠTYROCH KONTINENTOV V KRASOKORČUĽOVANÍ 2020, SOUL
OLYMPIJSKÉ HRY 2022 V PEKINGU
Prvé, čo som si všimol, bol svet.
Dýchal som.
„Čím som bol?“
Ale mal som meno.
Boli veci, ktoré sa mi páčili.
Boli veci, ktoré som miloval.
Chcel som sa stať tým, čo som miloval.
Bolo však veľa vecí, ktoré som nemohol robiť.
Pomaly, ale isto,
som mohol robiť viac.
A zakaždým bol svet hrejivejší.
Ten svet som miloval.
Preto som aj ja chcel byť stále hrejivejší tým,
že som sa učil robiť viac.
Vedel som robiť viac vecí.
Páčilo sa mi, že svet bol čoraz hrejivejší.
Ten svet oplýval milými slovami.
„Úžasné!“
„Výborné!“
„Dobrá práca!“
Jedného dňa som našiel najteplejšie miesto na svete.
Stalo sa mojím snom.
„Kedy sa mi to splní?“
„Nakoniec sa to určite splní.“
V hlave som počul hlas.
„Ako si môžeš byť istý?“
„Pretože chceš, aby sa to splnilo, však?“
„Áno, chcem, aby sa to splnilo.“
„Tak potom sa to určite splní.
Pretože nemáš rád prehry.“
A s týmito slovami
ten tajomný hlas v mojej hlave zmizol.
Okolo mňa bolo mnoho myšlienok
a mnoho životov, ale neuvedomil som si to.
Miloval som však prírodu,
rád som sa vyhrieval na slnku, ktoré sa odrážalo na vodnej hladine.
Potom som si jedného dňa niečo všimol.
Hoci tam boli každý deň,
zrazu som si uvedomil, že sú oveľa väčšie.
Zdalo sa, akoby sa ani veľmi nesnažili,
no rástli tak rýchlo, až som im tak trochu závidel.
Pracoval som tak tvrdo.
Nebolo to fér.
Prečo som nebol lepší?
Tráva prehovorila.
„Keď vyrastiem, rozkvitnem!
A vtedy sa svet stane teplejším.“
Aké milé.
Nezdá sa, že by to bolo pre trávu ťažké.
Vôbec sa nemusí snažiť.
No ja sa musím veľmi snažiť.
„Počuj, ako môžeš dosiahnuť svoj sen tak ľahko?
Aj ja chcem, aby sa mi splnil ten môj!“
„Je to vďaka slnku!
Dáva mi toľko energie!“
Slnko… To je pekné.
Chcem byť ako slnko!
Chcem byť ako slnko, ktoré všetkým dáva energiu
a robí pre všetkých svet teplejším!
Ale prečo nie je slnko stále s nami?
V noci zájde.
Aha! Určite za to môže mesiac.
Idem poňho!
„Hej, mesiac!
Prečo skrývaš slnko?“
„Milujem a vážim si slnko.“
„Čože?
Neskrývaš slnko, lebo ním pohŕdaš?“
„Ani slnko nedáva energiu stále.
Nemôžem svietiť sám,
ale slnko mi dáva svetlo.
Len vďaka tomu to môžem robiť.“
Okolo mesiaca sa vytvorila dúha.
Bola taká krásna.
A veľmi prchavá.
Moje srdce sa naplnilo teplom.
Vtedy som si niečo všimol.
Mesiac má veľa jaziev.
Vyzerajú veľmi bolestivo a mučivo.
„Nebolí ťa to?
Ako sa môžeš stále snažiť?“
„Keď príde noc,
každý ma vidí.
Nie je na tom nič ťažké.
Pretože toto som ja.“
Bol som unesený.
Chcel som sa stať takým silným a pôsobivým ako mesiac.
Potom bolo veľa chvíľ, ktoré boli také ťažké a smutné,
že som chcel skončiť,
no snažil som sa ďalej.
Stále som však toho veľa nevedel.
Mal som to vedieť.
No budem sa snažiť ďalej.
Uspejem.
Bolo to ako naveky uviaznuť v tmavom tuneli.
Ale v tom tuneli bolo viacero otvorov, kadiaľ prenikalo svetlo.
Ráno ustúpilo noci,
noc zase ránu a čoskoro prišla opäť noc.
Taký bol každý deň.
Vždy, keď som cestoval tým tunelom, bol som sám.
Ale to bolo v poriadku.
Lebo som si mal čo vážiť!
Bol to záblesk svetla zvaný sen.
Bolo to pre mňa dôležité.
Pevne som sa toho držal a pokračoval ďalej.
Neustále vpred.
Vpred, vpred!
Neustále som sa z celej sily hnal vpred.
Než som si to uvedomil,
zostalo mi len to, čo si vážim.
Je to osamelé?
Nie, je to zábavné!
Presne tak! Je to zábavné!
Vždy si váž to, čo nechceš stratiť.
Pevne to zovri a nikdy to nepusti.
Pretože máš sen, ktorý chceš dosiahnuť!
Pretože to je pôsobivé!
A to som ja!
To som ja!
Ja.
Ja…
Oči mi zaliali slzy.
Všetko okolo mňa sa zrazu zrútilo.
Bol som príliš vystrašený,
aby som čokoľvek urobil.
Všetky steblá trávy a kvety zmizli.
V istom okamihu zmizlo aj slnko.
Zmizol aj mesiac.
Úplná tma.
Prečo?
Neviem, čo sa stalo.
Predtým všetko tak žiarilo.
Bolo tam toľko životov!
Prečo?
Rástol som spolu
so všetkým, čo si vážim.
Vybral som si len to, čo je dôležité, a predsa…
Kam sa podeli?
Prečo odišli?
Tak veľmi som si ich vážil…
Prečo?
Nemám rád samotu.
Nemyslel som si, že budem osamelý.
Nemyslel som si, že budem smutný.
Nemyslel som si, že samota bude taká desivá.
Znova mi oči zaliali slzy.
Slzy, ktoré som celý ten čas skrýval.
Snažil som sa z celej sily…
tak prečo odišli?
Bola veľmi, veľmi chladná noc.
Tam, kde bolo to, čo som si vážil, bolo prázdne miesto.
Keď som bol sám,
svetlo z oblohy…
svietilo na to, čo bolo pre mňa dôležité.
„Je to v poriadku.
Všetci sú tu.
Nie sú preč.“
To svetlo…
vrátilo život tomu, čo si vážim.
A potom…
sa stromy a tráva opäť začali lesknúť.
Hviezdna obloha mi posvietila, aby som videl.
Všetko, čo si vážim, bolo späť.
Svetlo ku mne prehovorilo.
„Je tu niečo, čo môžeš urobiť ty a nikto iný.“
„Chcem to vidieť.“
Ďakujem.
Začal som opäť žiť svoj život s tým, čo som si vážil.
Noc ustúpila ránu.
Uviazol som v hmle.
Ale postupne, postupne…
Myslím, že napredujem.
„Je to v poriadku.
Napreduješ.“
Vietor mi fúka do tváre.
Fúkal silno, ale akosi láskavo z cesty predo mnou.
Ten vietor mi niečo vravel.
„Cesta, ktorú si si vybral,
je veľmi ťažká.“
Ale ja viem,
že nemôžem prestať kráčať ďalej.
Aj keď si protivietor,
si láskavý.
Aj keď je to teraz náročné,
zahreješ chladný deň.
Vďaka tebe bude horúci deň chladný.
Tak to si ty?
Vietor fúkal silno…
a zdalo sa, že sa usmieva.
Preto sa nebojím.
Rozhodol som sa ísť proti vetru a vpred.
Ten vietor sa mi prihovoril.
„Choď ďalej týmto smerom.
Tvoj sen
sa splní.“
Skôr ako som sa nazdal,
vietor rozfúkal hmlu.
Nikto iný
tvoj sen nedosiahne za teba.
Celý ten čas si vedel,
kým chceš naozaj byť.
Vidím slzy radosti.
Prečo ich roníš?
Choď za tými slzami.
Choď hľadať.
Odkiaľ pochádzajú?
Veľa si bojoval.
Urobil si veľa nepríjemných vecí.
Mal si veľa trpezlivosti.
Prelial si toľko sĺz sklamania.
Každý deň bol tvojou voľbou.
Odkedy to tak bolí?
Je to chrasta.
Ale…
nehojí sa.
Celý čas si čakal.
Je to v poriadku.
Môj sen sa stal skutočnosťou.
Vďaka tebe som zosilnel.
Je čas na uzdravenie.
Ďakujem.
Všetko,
všetka tá tvrdá práca
a rozhodnutia
boli pre túto chvíľu,
boli pre tento moment,
boli pre mňa.
Ale…
budem lietať trochu viac.
Chcem to skúsiť…
trochu viac.
Pretože v mojom živote, ktorý som si doposiaľ zvolil,
bolo so mnou toľko vecí:
tráva, kvety,
slnko, mesiac,
životy a svetlo hviezd.
Chcem byť s nimi o niečo dlhšie.
Chcem byť spolu s nimi.
Keby sa mi moje želanie splnilo,
chcem lietať so všetkými o trochu dlhšie.
O trochu dlhšie…
OLYMPIJSKÉ HRY V PEKINGU
Daj do toho všetko!
Je to zábava!
Je to zábava?
Je to zábava, však?
Musí to byť zábava.
Nie je to zábava?
Baví ťa to, však?
Áno, bavím sa!
Usmievaš sa.
Kto ťa tak rozveselil?
Povedz mi kto.
Pre koho sa usmievaš? Pre koho?
Ja to dokážem! Urobím, čo bude v mojich silách!
Naozaj si myslíš, že to dokážeš?
Myslíš si, že to dokážeš?
Nevieš.
Prečo si to myslíš?
Pretože ak nie, aký to má potom zmysel?
Pretože ja som ten, kto to dokáže!
A ak nie,
budem sa snažiť, kým to nedokážem!
Chápem.
Si presvedčený, že to dokážeš.
Ale nie, to nie je pravda.
Ty to len chceš dokázať.
A ak to nedokážeš,
aký zmysel má potom žiť?
Nikto ma nepotrebuje.
Teraz to chápem.
Kedy to bolo?
Keď ma bavilo robiť to, čo mám rád?
Kedy to bolo, keď to muselo byť niečo viac?
Kedy to bolo, keď ma prestalo baviť a tešiť to, čo robím?
Boj sa stal príliš veľkým a zamotal mi hlavu.
Nechcem nad ničím premýšľať.
Všetko ma rozptyľuje.
Robím viac, než dokážem.
Nikdy sa to nezastaví.
Nikdy sa to neskončí.
Stále robím to, čo som predtým nemohol.
To robím.
Vždy sa snažím…
sám seba prekonávať.
Hoci sa tak veľmi snažím…
Hoci do toho dávam všetko…
Ako dlho mi trvalo, kým som sa dostal tak ďaleko?
Koľko úsilia som do toho vložil?
To neviem ani sám.
Pýtaš sa, aký zmysel má žiť, keď to nedokážeš?
A nikto ťa nepotrebuje?
To si naozaj myslíš?
Musím to urobiť.
Musím to robiť, kým to nedokážem.
Jednoducho som zvíťazil nad temnotou.
Nikto mi v tom nepomohol.
Vložil som do toho čas, fyzické aj duševné úsilie.
Jednoducho som spotreboval energiu vo svojom srdci a mysli,
aby som sa dostal až sem.
To som urobil.
Nič pekné ma nepostretlo.
Tak veľmi trpím,
tak veľmi, tak veľmi.
Tak veľmi bojujem.
Bojoval som s osudom s jediným cieľom.
Nechcem nikomu ublížiť.
Nechcem, aby sa niekomu ublížilo.
Nechcem, aby niekto stratil tú nádej.
Chcem byť svojím ideálnym ja.
To je dôvod, prečo sa stať silným.
Aby som mohol byť sám sebou.
Rozumie niekto, kým som?
Nikto sa to nikdy nedozvie.
Nikdy!
Som unavený.
Som unavený a už sa neviem hýbať.
Vôbec sa mi nechce hýbať.
Ty to dokážeš. Nevzdávaj sa.
Už som do toho dal všetko.
Urobil som, čo som mohol.
Chcem si oddýchnuť.
Som unavený.
Aj keď si chcem oddýchnuť…
moje slabé srdce a silná pýcha
sa mi vždy postavia do cesty.
Si silný.
Dokážeš prekonať čokoľvek.
Nemusíš sa vôbec ničoho báť.
Ja sa bojím.
Nedokážem nič urobiť.
Som zbytočný…
a sám.
Nie si sám.
Otoč sa.
Všetci čakajú.
Nedokážem sa pohnúť.
Bojím sa.
Nemôžem nič robiť.
Nie, ja ťa poznám.
Chceš to dokázať, však?
Nedokážeš sa pohnúť, ale chceš, však?
Ja…
nemôžem.
Ale…
To všetko viem.
Kto si myslíš, že som?
Kto?
Som ty v hrejivom svete. Ja som ty.
Hrejivý svet…
Nemôžem byť, kým chcem.
Nemôžem, lebo som zbytočný.
Nemám nič.
Viem len to, čo mi chýba.
Keď som si želal to, čo mi chýbalo,
našiel som niečo, ale nebol som to ja.
Chcem sa tým stať.
Chcem, aby ja a všetci ostatní
chceli mňa
a videli, kým skutočne som.
Načiahnem sa za tebou.
Chcem byť tebou.
Možno som zbytočný,
no ak som bol s tebou…
Predstieral si, že si úplne uzavrel svoje srdce.
Predstieral si, že si silný, a nechcel si, aby ti niekto rozumel.
Vo svojej melanchólii
nechceš nikam ísť ani nič robiť.
„Ale prečo sú tam dvere?“
Sú to dvere, ktoré si si postavil.
Nie je tam žiadna kľúčová dierka,
kľučka je zlomená,
sú v nich klince
a rozpadajú sa,
ale ten, kto tam tie dvere dal,
si ty.
Nie si výnimočný.
„Ja“ nie som výnimočný.
Sme slabí a rozpadáme sa.
Aj keď lapáme po poslednom dychu,
svet sa bude točiť ďalej.
Ani ty, ani ja…
nie sme výnimoční.
Prečo?
Pretože každý jeden človek je život.
Každý z nás vidí farby sveta inak.
Vidíme náš svet jedným spôsobom.
V určitom okamihu ty a ja
začneme vidieť iné farby.
Zatiaľ čo ja sa pozerám odtiaľto,
ty si pridával mnoho, mnoho ďalších farieb.
Preto si teraz taký, aký si.
Neustále si na tej farbe pracoval.
Ale ľahko sa dá zničiť.
A ľahko sa dá poškvrniť.
Pretože to je tvoja farba.
Postaral si sa o seba,
hoci máš plné oči sĺz,
vyzeráš zle, bolí ťa to
a jediné, čo môžeš urobiť, je schovať sa.
Pretože to je tvoje vzácne pravé ja.
Aj keby si sa o seba nestaral…
„Postaral by som sa o teba ja.
Už je to v poriadku.
Ale už je čas.“
Kričím, koľko vládzem.
Neodchádzaj.
Nezmizni.
Nemám rád samotu.
Nikomu neublížim.
Budem dokonalý
a budem tým, kto to dokáže urobiť správne,
tak ma nenechávaj samého.
„Už je čas.
Je čas rozlúčiť sa.
Nemôžeme byť spolu stále.
Nič netrvá večne.
Pretože ja som jeden z tvojich snov.
Musíš sa prebudiť zo sna.
Ja odchádzam.“
Reťaze, ktoré nás spútali,
sa rozpadli na kúsky.
Som slobodný.
Zaujímalo by ma, čo sa stane
po pretrhnutí reťazí.
Nič nezostalo.
Sen sa skončil.
Musím kráčať ďalej bez toho, aby som sa obzeral späť.
Musím ísť vpred,
aby som zabudol.
Bolí ma hlava.
Bolí ma srdce.
Čo práve zmizlo?
A prečo to zmizlo?
Po lícach mi stekajú slzy.
To som bola ja.
Nemohol som nič urobiť.
Bol som úplne…
sám.
TMA, VODA, SVETLÁ, PODPORA, KORČUĽOVANIE
SVIETIŤ, MYŠLIENKA, EMÓCIA, STRACH, SAMOTA
VODA, SRDCE, SVET, ZMIZNÚŤ, DUŠA, STROM
POCIT, NAPLNENIE, ŽIARA
Mal by som byť sám.
Mala by to byť čierna tma.
Malo sa to skončiť.
Ale prečo svieti také jasné svetlo?
Je príliš jasné.
Nemôžem sa naň pozerať priamo.
Nezaslúžim si pozerať sa naň.
Ale aj tak
na mňa hviezdy žiarili jasne.
„To zvládneš.
Je to v poriadku.“
Mesiac kúpajúci sa v slnečnom svetle tiež žiaril.
To dôstojné svetlo vyzeralo nádherne.
Svetlo mi ukázalo cestu, ktorou sa mám uberať.
„Privítaj svetlo s otvorenou náručou.“
Pozdĺž cesty kvitli kvety.
Boli živé, stáli vzpriamene.
„Sme tu.“
O kúsok ďalej po ceste mesiaca
vietor fúkal spredu.
Ten vietor
bol veľmi jemný a teplý.
„Vieme, kto si.
Celý čas si smeroval sem.“
V istom okamihu som už nikoho z vás necítil,
ale boli ste tam.
To som si nevšimol.
Ale…
Ja som…
sám.
Sám, nech sa deje čokoľvek.
To, čo som si vážil, sa skončilo.
To, čo som si vážil, zmizlo.
To, čo som si vážil, nikde nie je.
Mal som pocit, že dokážem čokoľvek, keby si tu bol ty, moje druhé ja.
Každý deň som zažíval utrpenie.
Zažíval som radosť.
Smiech, hnev a slzy.
Samotu a smútok.
Ale to, čo som si vážil,
bolo vždy po mojom boku
a vždy sa to zdalo úplne prirodzené.
Vo všetkom som sa snažil zo všetkých síl.
Bol som vždy sám? Nie.
Rozhodol som sa byť sám.
Ale
my sme boli vždy, vždy spolu.
Vážil som si to.
Ale v určitom okamihu
som si to prestal vážiť.
Obviňoval som teba, to druhé ja,
za svoju neschopnosť.
Dal som ti len smútok a bolesť.
Nebol som jediný, kto trpel.
Nebol som jediný.
Bolestivá bola tá samota.
Že nebolo možné kráčať spolu.
Vždy som chcel byť spolu.
Chcel som byť spolu navždy.
Ja…
som sám.
„Nie si sám.“
Myslím, že ťa počujem.
Nenechám ťa byť samého.
Na to nikdy nezabudni.
Nezakrývaj svoju osamelosť.
Vždy si priznaj samotu vo svojom vnútri.
Poznám ťa, to druhé ja.
Vždy si silný, no teraz je to v poriadku.
Je v poriadku chcieť plakať, ak je to ťažké.
Keď som bol sám, uvedomil som si,
že ma nechcú nechať osamote.
Všetci sú tu.
Je ich toľko.
Svetlo hviezd sa rozjasnilo
a stali sa jedným.
Ja viem.
Prijímam s otvorenou náručou.
„Nie si sám.“
„Vrátil som sa.“
„Vitaj späť.“
Môj sen…
je dar od všetkých.
Neviem,
čo je na ceste, po ktorej idem.
Neviem,
čo nás čaká tam, kam smerujeme.
Ale pokračujme v ceste.
Bežme ďalej.
Na cestu, aby sme doručili dar.
Sú tvoje dni šťastné?
Trápiš sa?
Si sám a smutný?
Nezáleží na tom, kde a kedy.
Keď si unavený a tvoje srdce vyschlo,
prosím, vráť sa.
Tento hrozný príbeh,
tento rozprávkový príbeh
tu vždy bude.
Pre príbeh o tebe, minulosti
a budúcnosti.
KONIEC
Ahojte, všetci.
Ako sa vám páčilo predstavenie GIFT?
Dal som do toho naozaj všetko.
A teraz ako prídavok
predvediem ešte niečo.
Ale najprv…
Vám chcem predstaviť ľudí, ktorí pomáhali pri tvorbe
predstavenia ICE STORY „GIFT“ at Tokyo Dome.
O hudbu sa postaral Tokijský filharmonický orchester.
Klavirista, pán Kawada.
Maestro, pán Kurita.
A ľudia, ktorí do predstavenia pridali ľudské efekty,
tanečníci zo skupiny Elevenplay.
A na druhej strane
sú členovia špeciálnej skupiny pre predstavenie GIFT.
A…
Hudobný producent a režisér predstavenia GIFT,
pán Satoshi Takebe.
Prosím, zatlieskajte mu.
Ďakujem vám veľmi pekne.
- A… - Čo?
- Je tu ešte jedna osoba. - Hm?
Niekto, kto už niekoľko dní tvrdo trénuje dlho do noci
a dnes odkorčuľoval všetky tieto programy.
Yuzuru Hanyu.
Ďakujem vám veľmi pekne.
Ďakujem.
Toto nebolo…
Toto nebolo v scenári.
Chcel som odísť po tom, ako vás predstavím,
ale opona sa nezdvihla.
- Prekvapili ste ma. - A je tu ešte niečo.
Ľudia, ktorí pripravili ľad a všetky rekvizity
- pre tento jediný deň. - Správne.
- A pani Mikiko, ktorá šou režírovala. - Áno.
A všetci zamestnanci, ktorí tak tvrdo pracovali
na tomto jednodňovom predstavení.
Veľký potlesk pre zamestnancov!
Ďakujem vám veľmi pekne!
Máte slovo, pán Takebe.
Sledovanie jeho úsilia a vystúpenia
nás veľmi povzbudilo.
Som si istý, že to platí pre všetkých.
Bolo to skutočne inšpiratívne.
Takže…
S jeho vášňou a našou vďakou
sme zložili pieseň s názvom „Gift“.
Zatiaľ čo sa Hanyu pripravuje na svoje ďalšie vystúpenie,
vypočujte si, prosím, túto pieseň s názvom „Gift“.
Ďakujem.
Veľmi pekne vám ďakujem!
Ďakujem!
Ďakujem veľmi pekne!
Ďakujem veľmi pekne.
Ďakujem vám za tú nádhernú hudbu.
Pani Mikiko a ostatní sú tam. Veľký potlesk, prosím!
Ďakujem vám veľmi pekne za úžasnú réžiu.
A všetkým, ktorí sem prišli
a ktorí sledujú priamy prenos,
chcem povedať, že toto predstavenie „GIFT“ by bez vás nebolo úplé.
Ďakujem vám veľmi pekne!
Ak mám byť úprimný, cesta sem bola veľmi náročná.
Musel som veľmi tvrdo trénovať.
Bolo veľa chvíľ, keď som mal pocit, že všetok môj tréning vyšiel nazmar.
Nebol som si istý, či dokážem naplniť vaše očakávania
a niekedy som sa tým cítil zdrvený.
Tento deň možno nikoho nechytí za srdce
ani v nikom nezanechá dojem.
Ale som rád, že som si korčuľovanie užil.
Ďakujem vám, že ste si dnes pozreli túto šou!
Dúfam, že tento deň
zanechá niečo vo vašom živote.
Dúfam, že tento deň
zostane vo vašich spomienkach
a stane sa miestom útechy, na ktoré sa môžete obrátiť, keď vám bude ťažko.
Nech sa pre vás tento deň stane utešujúcou spomienkou.
Ďakujem vám veľmi pekne!
Ešte chvíľu…
Len chvíľku ticha, prosím.
Budem sa snažiť, ako najlepšie viem.
Ďakujem vám veľmi pekne!
Týmto sa končí predstavenie
Yuzuru Hanyu ICE STORY 2023 „GIFT“ at Tokyo Dome,
s podporou spoločnosti Sekkisei.
Prosíme, aby ste si pri odchode nezabudli svoje veci.
Prosím, pozor.
Pri odchode sa, prosím, riaďte pokynmi.
Prosím, zostaňte sedieť, kým nebudete počuť hlásenie.
Ďakujeme vám za spoluprácu.
Veľmi pekne vám ďakujeme, že ste dnes prišli.
Zostaňte, prosím, na svojich miestach!
Ďakujeme vám za spoluprácu.
Pri odchode sa, prosím, riaďte pokynmi.
Zostaňte, prosím, na svojich miestach.
Ďakujeme vám za spoluprácu.
Pri odchode sa, prosím, riaďte pokynmi.
Zostaňte, prosím, sedieť.
Dobrá práca!
Dobrá práca.
Výborne!
Dobrá práca!
To je od nás všetkých!
Ďakujem!
Výborne!
- Výborne! - Ďakujem!
Bolo to naozaj…
Bola to úplne prvá ľadová šou na štadióne Tokyo Dome.
V minulej sezóne,
keď som mal svoju prvú sólovú ľadovú šou, som si nebol istý, či to zvládnem.
Tak to bolo aj pri tvorbe tejto šou.
Som si istý, že si to vyžadovalo veľa úsilia a práce
vytvoriť predstavenia spájajúce moje programy.
Preto som všetkým veľmi vďačný za to, že sa to podarilo.
- Dúfam, že… - Ďakujem!
Objavil som nové možnosti
a oblasti, v ktorých sa môžem zlepšiť.
A cítil som, že môžem urobiť oveľa viac.
Takže ak bude ďalšia príležitosť, dúfam, že s vami budem môcť opäť spolupracovať!
- Ďakujem. - Ďakujem.
Nuž, idem teda na rozhovor.
- Veľa šťastia! - Ďakujem!
Ďakujem veľmi pekne!
ZAMYSLENIE YUZURUA HANYUA NAD TÝM VÝNIMOČNÝM DŇOM
DEŇ PO PREDSTAVENÍ GIFT
Dobrý deň. Ďakujem, že ste ma pozvali.
Máte to zaostrené?
- Prosím, posaďte sa. - Ďakujem.
Takáto vec.
Naozaj som do toho dal všetko.
Mám pocit: „Aha, konečne je po všetkom.“
Dostal som veľa rôznych reakcií od mnohých ľudí.
Samozrejme, ľudia, ktorí ma dlho podporovali,
mi dali veľa skvelej spätnej väzby.
Ale dostal som aj spätnú väzbu od ľudí,
ktorí ma nikdy predtým nevideli korčuľovať.
A od ľudí, ktorí neprišli na predstavenie preto, žeby sa o mňa zaujímali,
ale aby videli túto novú formu zábavy na štadióne Tokyo Dome.
Ich reakcie boli úplne odlišné.
Reakcie fanúšikov sa niesli v duchu:
„Tak toto si myslel Yuzuru Hanyu“,
„toto Hanyu naozaj cítil“
alebo „takto sa cítil v týchto chvíľach“.
Niektorí fanúšikovia, ktorí nie sú korčuliari, tento príbeh prijali
nie ako môj príbeh, ale ako svoj vlastný.
A tieto reakcie ma tiež potešili.
Pre mňa je „GIFT“ niečo ako sen…
POSOLSTVO ŠOU GIFT
…ktorý mi všetci dali.
Celkové posolstvo je,
že ma všetci veľmi podporujú
a ja žijem spolu s nimi.
Myslím, že to platí pre väčšinu ľudí.
Sú obklopení a podporovaní mnohými ľuďmi.
Ale viem určite, že sú ľudia, ktorí majú pocit, že sú úplne sami,
vrátane mňa.
Niekedy dokonca rozmýšľam o tom, čo by sa stalo,
keby som už nemohol korčuľovať.
Preto som chcel…
uistiť ľudí, ktorí sa cítia byť sami,
že majú priateľov.
Tento príbeh a tieto programy
sú vaši priatelia.
Dúfam,
že tento príbeh, ktorý som napísal,
a tieto programy
ľudí povzbudia.
Je to môj darček pre všetkých.
Pripravil som ho so želaním,
že ľuďom prinesie nádej.
Napadlo mi rozpovedať tento príbeh,
pretože mňa samého povzbudili rôzne piesne a texty.
DÔVOD NAPÍSANIA TOHTO PRÍBEHU
Vždy, keď som prežíval ťažké obdobie,
ma najviac zachránila sila slov.
Boli to slová, ktoré som si hovoril,
a slová z piesní,
ktoré mi pomáhali ísť ďalej.
Keď som písal tento príbeh,
myslel som si, že by to mohlo povzbudiť ostatných
rovnako, ako tieto piesne povzbudili mňa.
Tak som začal zhromažďovať svoje nápady.
Niekedy som si ich zapisoval na kúsok papiera.
Keď som nemal energiu ani na to,
jednoducho som si ventiloval myšlienky a nahral som ich.
Inokedy som si robil malé poznámky do telefónu.
Takže tieto slová určite vychádzajú z mojich skúseností.
A tieto slová som vyslovil,
aby som pomohol sám sebe myslieť pozitívnejšie.
Ale určite neodrážajú len moje skúsenosti.
Tento príbeh som napísal
s predstavou, že ostatní ľudia
tieto pocity v sebe určite ukrývajú tiež.
Chcel som, aby tento príbeh
zostal v srdciach ostatných.
Prvá polovica predstavenia…
O CELKOVEJ KOMPOZÍCII
Pre ľudí, ktorí ma sledujú,
to zobrazuje môj život od narodenia až po Olympijské hry
a moju cestu až po Olympijské hry v Pekingu.
Aby som ju predstavil ako príbeh,
rozhodol som sa to vyjadriť abstraktne.
Pri druhej časti som zvolil opačný postup.
Je realistická, a nie abstraktná.
Zameriava sa na to, kto som,
a ide naozaj do hĺbky.
Takže prvá polovica má v sebe fantazijný prvok,
zatiaľ čo tá druhá je viac založená na realite.
A v závere som chcel tieto dve časti spojiť.
O to som sa snažil pri tomto predstavení.
Myslím, že druhá polovica lepšie odráža to, kto som.
Prvý program začína skladbou „Let's Go Crazy“
a končí skladbou „Let Me Entertain You“.
„Let Me“ je v podstate o tom, ako zabávať ľudí,
tak som sa o to pokúsil.
Ale…
Keď som ľudí zabával, mal som pochybnosti.
Pochybnosti ako: „Naozaj si to užívam?“
„Korčuľovanie ma baví, ale naozaj?“
A myslel som si, že vyjadrenie týchto pochybností
po programe…
by mohlo tomuto zábavnému programu dodať niečo nové.
Tak som to zakomponoval do príbehu.
„Nie je to zábava? Áno, ja sa zabávam.“
Je to zábava!
Je to zábava?
Nie je to zábava?
Áno, ja sa zabávam!
Dokážem to! Budem sa snažiť!
Naozaj si myslíš, že to dokážeš?
Chápem.
Si presvedčený, že to dokážeš.
Ale nie, to nie je pravda.
Chceš len predstierať, že to dokážeš.
Kedy to bolo?
Keď ma bavilo robiť to, čo mám rád?
Kedy to bolo, keď to muselo byť niečo viac?
Kedy ma prestalo baviť a tešiť to, čo robím?
Som si istý, že každý pozná,
aké to je robiť svoju prácu alebo koníčky zo zvyku.
Aj ak ste s tým začali, pretože vás to bavilo.
Napríklad, keď ste pod tlakom, aby ste stihli nejaký termín,
alebo keď sa cítite byť na dne,
ak sa vás niekto spýta, či vás to baví,
nemusíte byť vždy schopní odpovedať áno.
Pre mňa je to korčuľovanie.
Niekomu sa to môže zdať ako veľká vec.
Ale keď sa nad tým zamyslíte, nelíši sa to od života kohokoľvek iného.
Každý má niečo, čo robí rád,
a chvíle, keď rozmýšľa, či to má naozaj rád alebo či ho to baví
a chvíle, keď si musí pripomínať, že áno.
Toto všetko som chcel vyjadriť.
Takže…
Tento program bol celý…
o zábave a pôžitku predtým.
Ale chcel som položiť túto otázku.
„Je tento program čisto o bavení ostatných?“
Takto som chcel začať druhú časť.
To bol môj hlavný cieľ.
A potom prichádza „Ashura-chan“.
Táto pieseň je veľmi zábavná a optimistická,
ale ak pozorne počúvate text,
uvedomíte si, že nie je celkom bezstarostná.
ASHURA-CHAN/ADO
Myslel som si, že tento program
pravdepodobne na mnohých ľuďoch zanechá veľmi silný dojem.
Na mňa
slová a text tejto piesne pôsobia veľmi silným dojmom.
Takže som chcel, aby si ľudia povedali: „Počkať. Ten text nie je veľmi zábavný.“
O to som sa snažil pri príprave tohto programu.
Chcel som vyjadriť zábavu,
ale aj pocit…
keď nemáte nikoho, kto by vám naozaj rozumel.
Pocit, že ste uzavretý do seba
za priehľadnými sklenenými stenami.
Sú priehľadné, takže sa snažím ukázať sám seba.
Ale zároveň
som pevne rozhodnutý
neopustiť túto miestnosť.
Je to neistý stav mysle.
A snažil som sa to vyjadriť.
Myslím, že to cíti každý.
Koniec koncov, nikto iný nechápe, ako sa naozaj cítite.
Sú pocity, ktoré sa nedajú vyjadriť slovami,
alebo pocity, ktoré máte, ale neviete si ich priznať.
To som chcel vyjadriť
prostredníctvom zvláštnych pohybov v choreografii.
Chcel som, aby si ľudia vychutnali texty pána Neru
a spev slečny Ado
a tiež, aby ľudia prostredníctvom môjho vystúpenia cítili rôzne veci.
Po energickom tanci a dramatickom závere
prvé slová, ktoré počujete, sú:
„Som unavený a už sa neviem hýbať.“
Keď som to vymýšľal, povedal som si: „To je ale prudká zmena!“
Som unavený.
Som unavený a už sa neviem hýbať.
Vôbec sa mi nechce hýbať.
Ty to dokážeš. Nevzdávaj sa.
Nedokážem nič urobiť.
Nie, ja ťa poznám.
Kto si myslíš, že som?
Kto?
Som ty v hrejivom svete. Ja som ty.
Keď som stvoril svoje dve ja,
chcel som, aby moje druhé ja bolo nakoniec stelesnením sna.
Jedna z otázok, ktorou sa vo svojom živote zaoberám, je:
„Čo je to sen?“
Je to niečo, o čom som vo svojom živote veľa premýšľal.
Som si istý, že veľa ľudí si spomenie,
ako sa o snoch rozprávali doma
alebo v materskej či základnej škole.
Sny, ako napríklad túžba otvoriť si cukráreň.
V mojom prípade som chcel byť Ultramanom.
Takéto sny.
Som si istý, že každý má takéto predstavy,
ale v určitom okamihu
tieto sny len tak ležia a nikdy sa im nevenujete.
Keď ľudia vyrastú, na takéto veci jednoducho zabudnú.
Predpokladám, že na ne zabúdajú,
pretože nie sú potrebné pre život.
Ale ja som svojmu snu čelil oveľa dlhšie ako ostatní.
Takže viem, aké to je čeliť svojmu snu.
A som si istý, že každý z nás má v skutočnosti takéto sny.
Ale jednoducho sa cez ne preniesli.
Ale keď k niečomu v živote smerujete,
verím, že sny sú stále s vami.
A práve sny vám dodávajú energiu.
Dokonca aj vtedy, keď si vážne poraním členok
a môj tréning sa kvôli tomu nevydarí
a aj keď moje telo už nebude vládať,
v srdci budem mať vždy svoj sen urobiť štvoritý axel.
A práve tento sen mi hovorí: „Nemusíš byť taký skľúčený.“
A hovorí mi veci ako: „Môžeš pokračovať.“
Takže presne to som tým chcel vyjadriť.
A myslím si tiež, že je to vo vnútri každého z nás.
Ľudia to jednoducho nevidia alebo si to nepripúšťajú.
Ale keby sa naozaj spýtali sami seba,
možno by zistili, že niečo také majú.
Myslím, že možno existuje fantóm opery
vo mne a v každom z nás.
To som chcel vyjadriť prostredníctvom týchto slov a programov.
FANTÓM OPERY
Téma tohto programu, Fantóm opery je,
že jeden človek môže mať mnoho stránok.
Každý má v sebe Raoula a Christine.
Máte stránku s krásnym hlasom
a stránku s peknou tvárou, ale žalostným ja.
Hlboko vnútri si myslím,
že každý má svoju stránku, ktorú nechce ukázať ľuďom.
Stránku, ktorá je škaredá, ale pravdivá voči sebe.
A ja som si uvedomil, že možno moje pravdivé ja
vlastne hovorilo slová, ktoré rezonovali s mojím druhým idealistickým ja.
Keď som sa nad tým zamyslel,
spojil som sa so svojím ja, ktoré rozprávalo túto časť v šou GIFT.
Dokonca aj moje škaredé, zbytočné ja
môže hovoriť veci, ktoré rezonujú s mojím „vysnívaným“ ja.
Preto si myslím, že sny
vám môžu dodať energiu a povzbudenie.
To som chcel vyjadriť, keď som korčuľoval Fantóma opery.
Mohol som robiť rôzne veci, pretože to nebola súťaž.
Korčuľoval som „Rondo Capriccioso“ tesne pred tým, čo bolo veľmi ťažké.
Takže keď som neskôr korčuľoval Fantóma opery,
bolesť bola veľmi skutočná a presvedčivá.
Pre mňa je tento program silne spojený s mojou kolíziou na Čínskom pohári.
A myslím, že tento program je spojený s týmto bolestivým korčuľovaním
aj v mysliach mnohých ľudí.
To je jeden z dôvodov, prečo som ho na dlhý čas odložil.
Ale vedel som, že Fantóm je perfektný
na vyjadrenie tej mojej stránky, ktorá naozaj trpela
a v bolestiach sa nebola schopná pohnúť.
Mohol som sa naozaj stať Fantómom.
V tomto zmysle si myslím, že som tam dokázal odkorčuľovať
veľmi presvedčivý program.
Keď som prvýkrát korčuľoval Fantóma opery,
korčuľoval som, akoby som bol samotným Fantómom.
Stal som sa Fantómom, ktorý sa lúči s Christine.
Na konci programu som si nasadil masku
a vystupoval som, akoby som horel v pekelnom ohni.
Ale tentoraz
som niekedy bol Christine,
niekedy Fantóm
a niekedy Raoul.
Myslím, že to bolo veľmi zaujímavé predstavenie Fantóma.
Je to zaujímavé.
Keď som sa dozvedel, že filmový režisér Akira Kurosawa
natáčal svoje filmy inšpirované Shakespearom,
vyvolalo to vo mne veľa otázok.
A keď som si spomenul na Shakespeara, pripomenulo mi to Rómea a Júliu.
A keď som premýšľal o Rómeovi a Júlii a podobných veciach, dostal som nápad.
Ak by som príbeh rozprával v prvej osobe, mohol by som vyjadriť všetko.
Čo keby…
som postavy nahradil predmetmi?
Čo keby som napríklad Rómea nahradil mesiacom
a Júliu slnkom?
Možno by to posunulo príbeh dopredu.
Keby som to napísal pre deti, bola by z toho dobrá ilustrovaná knižka.
A keď som o týchto veciach premýšľal, niečo mi napadlo.
Mohol by som vziať milostný príbeh
a vymeniť postavy za seba a svoj sen
alebo seba a svoje korčule.
A celý príbeh by dával zmysel.
Takže rovnako ako rôzne príbehy
existujú v rôznych ľuďoch,
myslel som si, že by som mohol použiť rôzne príbehy vo mne
a vniesť ich do každého svojho programu.
Veľmi som premýšľal o tom…
PRVÁ ĽADOVÁ ŠOU V TOKYO DOME
…ako odprezentovať svoje korčuľovanie v Tokyo Dome, keď som naň trénoval.
Ťažká časť vystúpenia v Tokyo Dome
bola veľká vzdialenosť medzi mnou a publikom.
Diváci ma možno ani nebudú môcť vidieť, ako korčuľujem na klzisku.
Aj strop bol taký vysoký,
že vo mne vyvolával ilúziu, že lietam veľmi nízko.
Všetko bolo také nezvyčajné.
Všetko sa hýbalo vo veľkom.
A ja som musel ovládať celú atmosféru toho miesta.
Myslel som si, že to nebude dobré,
keď ma budú diváci vidieť len ako malú pohybujúcu sa škvrnu.
Takže výzvou bolo, ako dosiahnuť, aby som vyzeral veľký.
A to nebolo všetko,
chcel som dosiahnuť, aby aj moje pohyby vyzerali veľké.
Niektoré choreografie som vymyslel sám
a niektoré iní ľudia.
Boli tam aj staré programy, ktoré som znovu použil.
A každý z nich som počas vystúpenia upravoval.
Bolo to ťažké, ale skákal som štvorité a trojité axely
a dolaďoval svoj výraz.
Som celkom spokojný s tým, čo sa mi podarilo dosiahnuť.
Keď som si nechával robiť rôzne vizualizácie
a rôzne efekty pre predstavenie,
slečna Mikiko povedala: „Som sama sebe najtvrdším kritikom.
A chcem, aby si aj ten najtvrdší kritik povedal:
‚Toto je osviežujúce.‘
alebo: ‚Nikdy predtým som nič také nevidel.‘“
To ma skutočne prebralo.
Vo svojich predstaveniach
nemám zakaždým nové programy.
Krasokorčuľovanie je skôr
o zdokonaľovaní toho, čo už viete.
A keď jednoducho robíte veci takto,
je ľahké stratiť tú sviežosť.
Takže keď som sa považoval za svojho najtvrdšieho kritika,
prinútilo ma to produkovať veci,
ktoré ma udržia sviežeho,
a ktoré budú naďalej robiť dojem na ľudí.
EMÓCIE, KTORÉ SA ROZPRÚDILI POČAS ZÁVEREČNEJ PIESNE
Ďakujem vám veľmi pekne!
SUIHEISEN/BACK NUMBER
Ďakujem!
Ďakujem vám veľmi pekne!
Prvýkrát mi napadlo pridať môj hlas alebo slová do „Suiheisen,“
pretože som si myslel, že môj hlas publikum v Dome nezačuje.
„Suiheisen“ je moja obľúbená pieseň, ktorá ma už mnohokrát zachránila.
Tak som sa vyjadril prostredníctvom nej
a sám som pridal niekoľko slov do mikrofónu.
Aj napriek tomu, že môj hlas sa na štadióne ozýval a neznel dobre.
No chcel som aspoň povedať: „Som rád, že som si korčuľovanie užil.“
Tak som to povedal do mikrofónu.
Tento deň možno nikoho nechytí za srdce
ani v nikom nezanechá dojem.
Ale som rád, že som si korčuľovanie užil.
Táto časť bola úplne improvizovaná.
Jednoducho som nasledoval svoje srdce.
Choreografia vychádzala z môjho srdca.
A myslím si, že vďaka tomu to zanechalo v ľuďoch dojem.
Veľmi vám ďakujem, že ste si dnes pozreli toto predstavenie!
Ukázal som tam svoje city priamo zo srdca
sám sebou a svojimi korčuľami.
Dokázal som využiť všetky tie veci,
aby som sa slobodne vyjadril.
Myslím, že to bol môj darček pre všetkých.
Ďakujem veľmi pekne!
Vymysleli sme nový štýl krasokorčuľovania.
Niečo ako…
nový žáner zábavy s názvom Yuzuru Hanyu.
Všetci tak tvrdo pracovali, aby sa to podarilo,
a ja som s nimi pracoval na tom, aby sa to podarilo.
Ak mám byť úprimný, nie som si istý, kam to ďalej posunúť.
Ale asi sa takto cítim,
pretože sme do tohto predstavenia dokázali dať naozaj všetko.
Momentálne mám pocit,
že som do toho dal všetko.
Použil som každú bunku svojho tela
a vyčerpal svoju energiu až do poslednej kvapky.
Pracoval som tak tvrdo.
Výborne. Dobrá práca.
Ako som povedal vo svojom príbehu,
dostal som naozaj veľa darov
od každého počas svojho života.
Preto si chcem tieto dary naďalej vážiť
a naďalej všetkým dary vracať.
Áno, mojím želaním je, aby…
Keď je srdce človeka chladné,
čo i len kúsok jedného z mojich programov,
niektoré z mojich slov,
úryvok z produkcie alebo hudby,
či dokonca svetlo z jednej zo synchronizovaných svietiacich tyčiniek
môže poskytnúť útechu jeho srdcu.
- Ďakujem veľmi pekne. - Ďakujem.
Ďakujem veľmi pekne.
Ten pocit, že GIFT je za mnou…
Ten pocit naplnenia spôsobuje, že sa cítim prázdny.
Preklad titulkov: Róbert Kandrik