Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NEW ORLEANS
ZULU CSAVARGÓ
A szervezet neve
Zulu Jótékonysági Klub Egyesület.
A tagdíj szerintem elég magas.
- A jó dolgok sokba kerülnek. - Jesszus!
Igazság szerint mi vagyunk a fizető klubtagok.
De ha kimész az utcára, látni fogod,
hogy a Zulu valójában mindenkié.
Mindenki érzi, hogy összetartozunk.
És nem kérdés, hogy mi adja a Mardi Gras lelkét.
A közönség egyértelműen ránk kíváncsi. A Zulu nélkül nem lenne Mardi Gras.
Én szórtam a cuccokat a kocsiról. A gyöngyöket, meg mindent.
Egy másodperccel maradtam le a gyerekeimről.
Úgy haladtunk el mellettük, hogy nem is láttam őket.
- Mintha egy hangyabolyt néztem volna. - A kedvencem: „Rám is néztél!”
- Abban a tömegben. - Igen, mindenki ezzel jön.
- „Rám néztél.” - Mennyit ittál?
- Mi? - Mennyit ittál?
A gyerekeimet felismerem. Mindegy, mennyit is iszom.
Amúgy a kocsin nincs piálás.
Kezdjük ott, hogy a kocsin nem iszunk! Ilyen tömeget nem lehet átlátni.
Jó duma, nem? Nekem bevált.
Itt már háromévesen a Zulu világában élsz. Az egész olyan, mint egy időutazás.
A gyerekeknek az az álma, hogy egyszer ők is a kocsin parádézzanak.
Ez a varázsa az egésznek.
A Zuluból áradó energiát semmivel sem lehet összehasonlítani.
A Zulu látványa egy spirituális élmény.
Ez a legjobb kifejezés rá.
KIRÁLY A KARNEVÁLON – A ZULU CLUB ÉS A MARDI GRAS
Minden évben, mikor eljön a karnevál
Új öltönyt varrunk
Pirosat, sárgát, zöldet Lilát vagy kéket
Új öltönyt varrunk
Hány olyan tag van, aki nem New Orleans-i?
Talán nyolc vagy kilenc kaliforniai tag van.
És ha jól tudom, hat texasi.
Többet nem pecázom a Mardi Gras végéig.
Készülnöm kell a bálra. Még ki kell dekorálnom a kókuszokat is.
Ezer dolgom van ilyenkor.
Rengeteg a meló.
Gyerünk, kis rohadékok!
Finom, szaftos garnélákra várok.
Egész más vagyok, mint egy washingtoni, Los Angeles-i,
vagy más amerikai ember.
Ez a legautentikusabb afrokaribi hely az egész Egyesült Államokban.
Itt máshogy főzünk. Mást eszünk. Máshogy beszélünk.
Nem szoktam udvariaskodni.
Sosem akartam úgy beszélni, mint az elit.
Úgy beszélek, mint egy New Orleans-i.
És ezen soha nem is akartam változtatni.
Legalább fogtunk egy halat.
Azért csatlakoztam a klubhoz, hogy a gyerekeim lássák,
mennyire különleges a kultúránk.
A Katrina óta
a Zulu lett
a város legfontosabb szervezete.
A hurrikán után az elsők között tértünk vissza a városba.
Irányt mutattunk az embereknek,
és ezt a központi szerepet sikerült megőriznünk.
ZULU JÓTÉKONYSÁGI KLUB ZULU KIRÁLY
Zulu kókuszdió! Vegyetek kókuszt!
Nincs Mardi Gras kókuszdió nélkül.
A New Orleans-i gyerekek számára mindig is varázslatos volt a karneváli időszak.
Már kora reggel mindenki a Zulu menetét várta.
Az egész annyira misztikus volt.
Tudtuk, hogy léteznek, hogy mind feketék, ráadásul kókuszt is osztogattak.
Azt gondoltuk, hogy ha odamegyünk,
majd kiszúrnak, és mi kapjuk az összes csecsebecsét.
A Zulu ugyanúgy jelképe a városnak,
mint a gumbo, a villamos vagy a francia negyed.
A Zulu egyet jelent New Orleansszal. Nem sokra emlékszem a gyerekkoromból.
De az megmaradt, ahogy kókuszt pucoltunk.
Összejöttek a rokonok, a barátok, és mind együtt grilleztünk.
Már kora reggel.
Nem értettem, miért kell hajnali ötkor sütögetni,
de vártuk a Zulu menetét, ami sosem jött időben.
Ahogy a Zulu elhaladt előttünk,
futottam velük egészen az Orleans Avenue-ig.
Fantasztikusan jól mulatunk, ugyanakkor ez egy kőkemény meló.
De talán pont emiatt szeret minket a közösség.
Több száz bringát osztunk szét.
Minden karácsonykor. És több ezer dollár értékben adományozunk...
- Ételt. - Étel meg ösztöndíjat.
Ez a mi városunk, és felemelő érzés,
hogy a pénzünket és az időnket azokra fordíthatjuk,
akik a Mardi Gras reggelén miattunk ácsorognak az utcán.
Amikor idejövök, úgy érzem,
hogy itt tényleg önmagamat adhatom.
És elfogadnak.
Nem kell megjátszanom magam.
Vannak köztünk magas rangú tisztviselők,
de ugyanúgy közmunkások is, akik az utcáinkat tartják tisztán.
Itt mind egyenlőek vagyunk.
Az egész attól ennyire szenzációs, hogy itt nem számít a társadalmi státusz.
Feketék beszélgetnek feketékkel.
A Zulunak eleinte csak kísérő szerepe volt.
A temetési meneteken a család haladt elöl.
De amit a srácok tettek, annak közösségteremtő ereje volt.
Voltak, családok, akik egyedül nem tudták volna eltemetni a szeretteiket.
A klub pedig segített.
Támogatást nyújtott az egész közösségnek.
Akinek nem volt pénze rezsire, ételre vagy temetkezésre,
arra a Zulu a jótékonysági klub tagjaként tekintett.
A jótékonysági klubok egyfajta biztosítékot jelentettek,
ugyanis a fehérek nem temették el a feketéket.
Így tudtuk csak eltemetni egymást.
Vigyáztunk a közösségre.
Gondoskodtunk a betegekről, és támogattuk a gyászolókat.
Ha egy klubtag meghal, megadjuk neki a végtisztességet,
és méltóképpen elbúcsúztatjuk egy úgynevezett jazztemetésen.
A menetet táncosok kísérik.
Megünnepeljük az elhunytat, majd végső nyugalomra helyezzük.
A jazztemetési meneteket mindenki tűkön ülve várja,
ami elég mókás.
De az ember tudja, hogy ha meghal, róla is gondoskodnak majd.
Idővel ez a kísérőszerep
elvált a temetési menetektől.
Önálló műfajjá nőtte ki magát, és már csak az örömről szól.
Már nem feltétlenül egy konkrét személy tiszteletére jövünk össze.
Az élet előtt tisztelgünk.
Ez egy régi hagyomány, ami a rabszolgaságig nyúlik vissza.
Ott a Congo Square.
Vasárnap volt a szabadnapunk, úgyhogy szépen kiöltöztünk.
Kicsíptük magunkat, és mit csináltunk? Ünnepeltünk a téren. Mert ilyenek vagyunk.
Louisianaiként
az ember gyakran szembesül a múlttal.
Az egy ültetvény volt.
Én már a hatodik generációs New Orleans-i vagyok a családban.
Anyai ágon...
egészen a rabszolgaságig tudom visszavezetni a családfámat.
Volt idő, amikor szégyelltem, hogy a felmenőim rabszolgák voltak,
de ma már büszke vagyok a gyökereimre.
Ez az egyik fő oka annak, hogy csatlakoztam a klubhoz.
Hogy megismerjem és magamévá tegyem a kultúránkat.
- Hol kell elindítani? - Fent. Bal oldalon.
- Itt? - Balra fent.
- Ja, megvan, oké. - Ott, úgy.
- Ez karácsonykor volt. - Igen, karácsonykor.
Szóval...
ő Ms. Evelyn, Riley felesége.
Vernon, Ms. Joyce.
Joyce Vernon felesége?
Aha.
Ő meg Terrence. Ott.
Én itt még ovis voltam, négyéves.
Ment a nagy ünneplés,
mi, gyerekek meg egy másik szobában voltunk.
Igen.
- Nem beszélhettünk a felnőttekkel. - Nem bizony.
És ha valahol felnőttek beszélgettek, oda gyerekek nem mehettek be.
Tetszett, hogy mindenki kiöltözött, kifényesítette a cipőjét.
Ez a szép abban, ha az ember New Orleansban nő fel.
Mi mindig ünneplünk. Élvezzük az életet.
Pedig akkoriban a feketékre nagyon rájárt a rúd.
Mégis megtalálták a módját, hogy jól érezzék magukat.
- Ez az oviban volt. - Igen.
Jelmezversenyt rendeztek.
Te voltál a zulu király.
Gyerekként királyokat meg hercegnőket csak a Disney-mesékben láthattam.
De a Zulunak köszönhetően feketeként is lehettem király.
Ha jól emlékszem, 1968-ban költöztünk ebbe a házba.
A környéken... akkoriban még javarészt fehérek laktak.
Igen.
Mi voltunk itt a második fekete család.
A gyerekek így kerültek be a helyi iskolába.
Az volt a legközelebb.
Az igazgatónő mondta, hogy nem vihetem oda a gyerekeket.
Erre azt feleltem, hogy ha nem iratkozhatnak be,
akkor ő sem lesz sokáig igazgató, és ott maradtam.
Mondtam, hogy addig nem megyek el, míg fel nem veszi őket.
Azzal jött, hogy az apja bíró,
mire én: „Az enyém meg dokkmunkás, szóval várok.”
Aztán elmondtam, hogy jól tudom, ki ő.
A férjéé volt az élelmiszerbolt,
ami a régi házunkkal szemben állt.
Mondtam, hogy a kedves ura ugyanolyan rasszista, mint ő.
Mondom: „Nem hagyom, hogy így bánjon a gyerekemmel,
mert ha az enyémmel így viselkedik,
azzal a többi gyereknek is árt.
Elmondtam, hogy az én anyám 1920-ban született.
Én meg 1941-ben.
A nagyapám jobb sorsot szánt anyámnak,
és én is jobb sorsot szánok a gyerekeimnek.
Hát így vették fel őket az iskolába.
Amikor először láttam a Zulut,
még csak a Canal Street-i kompkikötőnél gyűlhettek össze.
Szóval mikor megláttam őket
abban a fekete arcfestékben, sírva fakadtam.
Nem hittem el, hogy ezt akarták megmutatni.
Miért sírt?
Azt hittem, valami szépet fogok látni, de rusnyák voltak.
Az a sok fekete festék az arcukon...
Ahogy...
az orruk be volt festve feketére, a szemük környéke meg fehér volt.
Ez mire emlékeztette?
- Mire emlékeztette? - A fehérek figurázták ki így a feketéket.
Az 1900-as években még mindenki álarcban karneválozott.
Ez volt a szabály.
Minden szervezet álarcot viselt a Mardi Gras alatt.
Csakhogy akkoriban az afroamerikai férfiak
nem viselhettek álarcot.
Ekkor jött a fekete arcfesték ötlete a fehér szemmel és fehér szájjal.
Egyesek szerint ezzel gúnyolódunk, pedig nem erről van szó.
Mi így képviseljük a szervezetünket és a sajátos álarcunkat.
Ki volt az a hölgy, akivel délután láttam?
Nem egy hölgy volt.
Csak a feleségem.
Mielőtt megmutathattuk volna, kik vagyunk,
a fehér felsőbbrendűség uralkodó osztálya megelőzött,
és fekete arcfestékben parodizált minket
egy torz képet festve rólunk az előítéletei alapján.
A Zulu tagjai látszólag gúnyt űztek a rasszista-kapitalista államból,
ami az arcuk befestésére kötelezte őket,
ugyanakkor lehetséges, hogy csupán önmagukat keresték,
és próbáltak visszatalálni a saját gyökereikhez.
Ez sokat elárul arról,
mennyit küszködtek a feketék a fehér felsőbbrendűség elnyomása alatt.
Ott a zulu király!
A zulu királyt dobtad fejbe.
ZULU KIRÁLY
A Zulu Jótékonysági Klub 1909-ben alakult.
Abban az időben nem volt könnyű dolga azoknak,
akik a szervezetet megalapították,
mivel olyasmibe fogtak, ami tiltott volt.
Feketeként akartak végigvonulni New Orleans utcáin.
A Zulu egy veszedelmes időszakban született.
1915-öt a konföderáció helyreállításának éveként tartjuk számon.
Akkor mutatták be az Egy nemzet születését,
és újjáéledt a Ku Klux Klan is.
Több városban, így New Orleansban is zavargások törtek ki,
és a törékeny és feszültségekkel teli etnikai rend...
NEW ORLEANS-I MŰVELŐDÉSTÖRTÉNÉSZ
...alapjaiban rendült meg.
A Zulu létezése előtt a New Orleans-i karneválok
a fehéreknek szóltak, és ők is voltak a résztvevők.
A fehér felvonuló csoportok az arisztokratákat utánozták.
Királyt és királynőt választva próbáltak önigazolást adni maguknak
a Konföderáció polgárháborús veresége után.
Helyre akarták állítani a fehér felsőbbrendűséget.
A felvonulások és bálok is mind ezt tükrözték.
A feketék is részt vettek a fehérek Mardi Gras-felvonulásain,
de csak mint fáklyahordozók.
Negyvenliteres kerozinos kannákat cipeltek,
ami égő fáklyákat táplált,
így kísérték a menetet a lovak és öszvérek mellett.
És persze a végén ők takarítottak a fehérek után.
ZULU KIRÁLY, 2019
A feketék megtalálták a módját, hogy a fehérek kiváltságait
ők is élvezhessék.
Felvonultak.
És bár nem volt saját, erre kijelölt helyük,
mert akkoriban az afroamerikaiaknak nem lehetett...
saját karnevált rendeztek.
Éljen a zulu király!
Nagyon örülünk a lehetőségnek,
amit New Orleanstól kaptunk.
Büszkén tekintünk a közösségünkre,
és boldogok vagyunk, hogy bemutatkozhatunk.
Éljen az 1929-es zulu király,
Wurry Watson!
A Zulu több volt egy jótékonysági klubnál.
Egy történelmi jelentőségű kiállás volt,
amely gúnyt űzött a rasszizmusból
a világ egyik legnagyobb
és legjelentősebb kulturális ünnepén, a Mardi Gras-n.
Így mutatták meg az elnyomóknak, hogy...
igenis kitartanak.
- Na mi a helyzet? Hogy álltok? - Gyerünk!
Azt tartsd meg későbbre!
Nő a feszültség.
Engem eleve zulunak neveltek. Apám is Zulu-tag volt.
Akkor csatlakozott, amikor gimnazista voltam.
1965-ben érettségiztem,
és ő már előtte is klubtag volt.
Mindig is büszkeséggel töltött el,
hogy a helyi fekete közösség tagja lehetek.
Eleinte még nem volt ilyen szervezetünk.
Sikátorokban gyűltünk össze. Ma már a főutcán találkozunk.
A főutcán.
Vigyázzatok, mert meglesz a 150 pontom!
Nehogy 150 pontot szerezzek, mert a végén be kell zárnotok a klubot!
A Katrina romba döntötte az otthonomat.
Az egész környéken kétméteres víz lepte a házakat.
A klub is víz alá került.
A srácok melóztak idebent, kint meg csináltunk egy grillkonyhát.
Az egész utcában egyetlen lámpa égett, a klubé.
Aztán jött a hurrikán utáni első karnevál. Sosem fogom elfelejteni.
- Én sem. - A legjobb Mardi Gras volt.
- Emlékezetes volt. - Igazi parádé.
Először nem is akarták engedélyezni.
Komoly viták voltak a megrendezés körül.
- Igen. - Hogy felvonulhassunk.
De aztán belevágtunk, és örülök, hogy így döntöttünk.
- Rendkívüli volt. - Ne legyen több ilyen küzdelmünk!
- De szép volt. - Lélegzetelállító.
Lélegzetelállító volt.
ZULU JÓTÉKONYSÁGI KLUB
Most egy ideig senki nem megy be oda.
Elég rossz a helyzet.
New Orleans keleti részén vettem házat...
és a hurrikánban odalett.
A város 80-90%-a víz alatt volt.
A klubtagok többsége New Orleans-i volt, így majdnem mindenkit érintett az árvíz.
Emiatt szét is széledtünk.
De aztán ment a körtelefon, és mindenkinek szóltunk,
hogy jöjjön vissza a városba egy rendkívüli gyűlésre.
A gyűlés West Baton Rouge-ban volt,
és a klubon belül is heves viták folytak arról,
hogy legyen karnevál, vagy sem,
felvonuljunk, vagy sem, és találgattunk, hogy mi mivel járna.
Sokan attól tartottak, hogy New Orleans sosem lesz már a régi.
De a Zulu közössége azon az állásponton volt,
hogy igenis ki kell állnunk.
És nem csak a Katrina miatt. Az egész világnak üzenni akartunk.
Ha visszagondolok azokra, akik életüket vesztették a hurrikánban,
még ma is könnybe lábad a szemem.
- Ez nekünk szól. - New Orleansnak.
Ez a gyógyulás része, és csodálatos felemelkedés vár ránk.
- Így döntöttünk. - Ezt tesszük.
Sokan úgy gondolják, és a történészek is azt írták,
hogy ez a döntés menthette meg New Orleans városát,
és Louisiana is ezért maradt a régi.
Onnantól, hogy elindultunk a Jackson Avenue-ról,
egy pillanatra sem ültem le.
Végig álltam.
És ahogy befordultunk a Claiborne és a Jackson sarkán,
a tömeg egy emberként skandálta, hogy: „Zulu király!”
Elképesztő volt.
Aztán az én beszédem következett.
Végignéztem a tömegen, és azt mondtam,
minden New Orleans-inak itt kéne most lennie,
hogy együtt örüljünk a Mardi Gras-nak,
mert nincs csodálatosabb ennél a karneválnál.
A tömeg csak éljenzett, és...
A polgármester azt mondta:
„Ilyen egy igazi király.”
Erről beszélek.
Ilyen egy zulu gyűrű, ilyen egy zulu király.
Csak egy gyűrű létezik.
A Super Bowl-gyűrű, igaz?
Neki is van.
Nekem is van.
Vagyunk páran, akik kaptak ilyet.
A Super Bowl-gyűrű emellett egy vicc.
Csak ez a gyűrű számít.
Barack Obama az elnökünk volt, de zulu király még ő sem lehet.
Évente egyet választunk.
- De tiszteletbeli tag? - Egyet.
Tiszteletbeli tag,
de király nem lehet.
Tisztességes választást tartunk, és elfogadjuk az eredményt.
A jelölteknek tudniuk kell
kampányolni,
barátokat szerezni
csirkét enni meg whiskey-t inni.
Az egész csak egy fiktív dolog, de meg kell küzdeni érte.
Fiktív is, meg nem is.
Mert a zulu király mindig olyasvalaki, akit az emberek tisztelnek,
akit a közösség megbecsül.
Most már hivatalos.
A koronát a regnáló király, George V. Rainey testvérünk adja át.
Hölgyeim és uraim!
Íme a 2020-as Zulu király,
Brian M. Sims!
Akit királlyá koronáznak,
annak egyszerre kell képviselnie önmagát és a szervezetet.
Nemcsak New Orleans, hanem az egész világ előtt is,
mert az egész világ figyel majd rá.
A MARDI GRAS NAPJA, 2020
Nem először veszel részt a meneten.
- De. - Tényleg?
Akkor még szűz vagy.
- Igen. - Basszus!
- Ezt figyeld! Kié ez a hely? - A csavargóké!
- Kié? - A csavargóké!
- Csavargók! - Csavargók!
Ta-dam!
- A nejem varrta a jelmezemet. - Menő!
Öregem!
Régen ezeket pálmalevelekből készítették.
Kézzel.
A jó öreg paróka.
- Az igen! - Ja.
Készen állunk.
Erről van szó! Zulu!
Boldog Mardi Gras-t!
A zulu király!
Brian Sims, a zulu!
- Éljen a Zulu! - Éljen a Zulu!
Köszönet a Zulu Klubnak mindazért, amit egész évben
a városért és a közösségért tesznek.
Éljen a Zulu!
A ZULU IGAZGATÓTANÁCS ELNÖKE
Boldog Mardi Gras-t! Köszönjük, hogy eljöttetek. Köszönjük.
Boldog Mardi Gras-t!
Március 9-én volt az első covidos esetünk Louisianában.
Két héttel előtte volt a Mardi Gras.
Louisianában megdöbbentőek a számok.
...zóna New Orleans,
az országban itt a legmagasabb a halálozási ráta.
- ...a világjárvány epicentrumai. - Közel négyszer annyi, mint New Yorkban.
Az elhunytaknak több mint 70%-a afroamerikai.
Ez nyilvánvalóan rémisztő arány,
és valahogy megoldást kell találnunk, mégpedig mielőbb.
Egyre több olyan afroamerikai férfit láttunk,
akik bekerültek a kórházba,
majd két héttel a hazaengedésük után elhunytak.
Sokan közülük a Zulu tagjai voltak.
A Mardi Gras előtti pénteken rendezik az egyik legnagyobb bált
24 000 résztvevővel.
A világ minden tájáról eljönnek ilyenkor a zulu királyhoz.
A Zulu Klub a Mardi Gras-bulik központja,
így mindenki ott szórakozott.
Mindenki elment a Zulu báljába.
Volt egy sereg ismerősöm,
akikkel együtt buliztunk, együtt jártunk iskolába vagy templomba.
Egyikük sem volt covidos, aztán pár órán belül hárman is megbetegedtek.
Az egész szürreális volt. Mondom: „Mi a franc?”
Aztán egyre több lett a beteg.
TÍZ HÉTTEL KÉSŐBB
Azt mondják, akkor veszed észre, hogy valami fontos, ha már elveszítetted.
Hiányzik ez a hely.
Látod azt a fekete zászlót?
Amikor a klubra kiteszik, az azt jelenti, hogy egy tag elhunyt.
Mi újság, cimbora?
Mi a helyzet?
Már 15 testvérünk halt meg a járványban.
Én csak 11-ről tudtam. Tizenöten?
- Már követni sem tudom. - Ha jól tudom, 15-en.
- Nagyon megvisel. - Sosem láttam ennyi halálesetet.
Én sem.
A bál utáni hét óta nem jártam itt.
Szívszorító érzés.
Ez a hely mindig tele volt élettel.
Utoljára a Katrina idején volt ilyen hosszú ideig zárva a klub.
Nem hittem volna, hogy még lesz ilyen.
Egyelőre fogalmunk sincs, mikor nyithatunk ki újra.
KIRÁLY
Ez a királyok fala.
A király a Mardi Gras ékessége, a Mardi Gras sztárja.
Larry Hammond nagy egyéniség volt.
Ő volt a király a Katrina idején.
Valósággal sokkolt a halála.
Nem akartam elhinni.
Nem volt már fiatal,
de jól tartotta magát.
Nem gondoltam volna, hogy belehal majd a járványba.
Őszintén szólva engem teljesen ledöbbentett a hír.
Jó reggelt! A nevem Larry Hammond. Larry A. Hammond, egészen pontosan.
Voltam a Zulu királya, tiszteletbeli tagja,
örökös tagja,
aztán nyugdíjba vonultam.
Larry remek ember volt.
Két órán át zokogtam.
Nagyon szomorú volt.
Nem érintkezhettünk úgy a családdal, ahogy szerettünk volna.
De jótékonysági szervezetként gondoskodtunk a méltó temetésről.
Megviselt, hogy nem láthattuk el rendesen azt a feladatot,
amiért eredetileg létrejöttünk.
Nem csak az egészségügy állapota számít, hanem a társadalmi-gazdasági tényezők is.
Itt sokan nem jutnak megfelelő ellátáshoz, és sokan nélkülöznek.
Az ilyen helyeken egy járvány hatalmas pusztítást végez.
MENTŐSZOLGÁLAT
New Orleansban, attól függően, hogy hol laksz vagy hol dolgozol,
meghalhatsz 55 évesen vagy 80 évesen is.
Ez teljességgel elfogadhatatlan.
És az egésznek az az oka,
hogy semmibe vesszük azokat, akik azokban a közösségekben élnek,
akik nélkül New Orleans sokkal szegényebb lenne.
Egy Destrehan nevű városkában lakom,
ami körülbelül 35 km-re van New Orleans belvárosától.
Három kilométerre a házamtól
három nagy vegyi üzem is van.
UNITED WAY ÉLJÜNK EGYSÉGBEN!
Úgy költöztem ide, hogy tudtam erről, de itt akartam lakni,
mert itt nagyon jó iskolák vannak.
A vegyi üzemek
jó sok adót fizetnek, amiből jut pénz az iskoláknak is.
Ráadásul itt jól fizető állások is vannak.
Szóval meghoztuk ezt az áldozatot.
Senki sem akar rákos lenni, de...
egyszer úgyis mindenki meghal valamiben, nem igaz?
Ez egy tudatos döntés volt részemről,
és nekem megérte Destrehanbe költözni,
mert itt olyan életem lehet,
amilyet elképzeltem magamnak,
leszámítva a vegyi üzemeket.
Ez a sarok nagyon sokat jelent nekem,
mert az apám egy háztömbnyire lakott innen.
Ez az egész utca New Orleans fekete üzleti negyedéhez tartozott.
A sarkon egy étterem állt,
ott volt egy pénzügyi cég, ott meg egy autószerelő műhely.
Az üzleti negyed itt kezdődött,
és vagy 20 háztömböt foglalt magában, egészen a Canal Streetig ért.
1966-ban, amikor bejelentették,
hogy New Orleanson is áthalad majd a sztráda,
azt mondták, a folyó mellett lesz az út.
Aztán a francia negyed gazdag lakói,
akiknek voltak politikai kapcsolataik, háborogni kezdtek,
hogy az ő kertjüket hagyják békén.
EL AZ ÚTBÓL, FÁK!
Így végül a mi üzleti negyedünk főútján haladt át a sztráda.
Ez egy nagyon forgalmas utca volt,
mivel St. Bernard megyéből
ez az út vezetett New Orleansba.
De mikor elkezdték építeni a sztrádát, rengeteg üzlet tönkrement.
A kisajátítás jogával élve a szövetségi kormány, az állam és a város
megszüntetett 326 olyan vállalkozást a Claiborne Ave.-en, ami feketéké volt.
Háromszázhuszonhat feketék tulajdonában álló cég szűnt meg.
Ez óriási vagyonátruházást jelentett.
Nincs az a zseniális megoldás vagy varázslat,
ami egy csapásra annyi utat teremthetne, amennyin elfér az összes autó.
Az út először csak kettévágta a környéket, majd a házak értéke is csökkenni kezdett.
Az embereknek odalett a vagyona.
Úgy gondolták, ez a környék feláldozható, mert csak feketék lakták.
Az autópálya 13 fekete negyedet érintett.
Ezeken a helyeken az évi átlagkereset 18 500 dollár.
Mármint jelenleg. Az emberek 44%-ának itt nincs is autója.
A diákok kevesebb mint 10%-a
legfeljebb 1,5 km-re lakik az iskolától és a könyvtártól.
A bebörtönzöttek aránya,
az alacsony iskolázottság és számos egyéb tényező miatt
a várható élettartam itt 25 évvel alacsonyabb.
Én úgy döntöttem, itt nevelem fel az öt gyermekemet,
mert a nagymamájuk és az összes unokatestvérük is itt él.
De ezáltal rosszabb esélyekkel indulnak,
és megrövidítem az életüket.
Ahhoz, hogy sokáig éljenek, el kéne költöznünk.
És ez nem fair.
A Zulu menete a Mardi Gras napján
már a kezdetektől végighaladt a Claiborne és az Orleans Avenue-n is.
És a mai napig
a Zulu az egyetlen szervezet, ami végigmegy a Claiborne Avenue-n,
az Orleans Avenue-n és a Canal Street belvárosi részén.
A Zulu és a közösség közti kötelék annyira szoros volt,
hogy ami a híd alatt kezdődött, az még mindig a hagyomány része.
A klub maga is azt az üzenetet akarta közvetíteni,
hogy semmi sem térítheti le őket
a spirituális útról.
Négyszáz év telt el Vérrel, verejtékkel, könnyekkel
Ma is tele van az életünk küzdelemmel
Minden nap egy újabb áldás Erre mindig ráébredek
De érzem az elnyomást Ami megkeseríti az életemet
Te is tudod, hogy a valóság milyen
Ha nem így érzed Ne mondd, hogy számít az életem
Hangolódj rám Fogadd be, amit átadok
Remélem, meghallod Amit mondani akarok
Ezek nem szavak
Ezek parancsolatok Remélem, érted
Büszke fekete srác vagyok Ugye te is ezt érzed?
New Orleans városa 2021-ben minden felvonulásra nemet mondott.
A 2021-es felvonulások lemondásának híre
futótűzként terjedt el kedden.
...a város honlapján az áll,
hogy az idei évben mindennemű fesztivált betiltanak.
A Covid nagyon megtépázta a szervezetet,
sokkal jobban, mint ahogy azt a média tálalta.
És bár sajnálom, hogy nem vonulhattunk 2021-ben a Mardi Gras-n,
de túl bizonytalan volt a helyzet.
Kiugróak voltak az esetszámok. A halálozási ráta országszerte magas volt.
Tudtuk, hogy a közeljövőben nem is várható jelentős javulás.
- Még egyszer! - Szólj, ha kész vagy!
Akkor háromra!
Egy, két, há’.
Jay H. Banks vagyok, a New Orleans-i B körzet tanácsosa.
Az, hogy most nem lehetnek itt,
végtelenül elszomorító, de alig várjuk a napot,
amikor újra találkozhatunk majd a városban.
New Orleans egy páratlan hely,
és bátorítom önöket, hogy amint lehet,
jöjjenek el, és élvezzék a vendégszeretetünket!
- Remek, ez lett a legjobb. - Rendben.
- Szép volt. - Harminc másodperc?
- Inkább 40. - Nem baj, annál jobb.
Ezen a falon csak Zulu-képek vannak.
Az a választás napján készült, miután nyertem.
Fantasztikus nap volt.
Az ember ilyenkor hirtelen New Orleans történetének részévé válik.
Megváltozik az egész élete.
Mert a hétköznapi emberből...
olyasvalaki lesz, aki nyomot hagy a történelemben.
Ő Louis Armstrong.
A másik fekete-fehér alak Bo Berry, az ott mellette meg Charlie Hamilton.
Ez a három király volt rám a legnagyobb hatással.
TIME HETI HÍRLAP
Aztán megjelent Louis Armstrong a Time magazin címlapján.
A semmiből hirtelen ilyen magasra jutottunk.
Ez életem legnagyobb élménye.
Mindig is zulu király akartam lenni. Egész életemben klubtag voltam.
A Time-nak adott interjújában azt mondta,
egy igazán nagy vágya volt életében, hogy zulu király legyen,
és azt sem bánja, ha utána meghal.
Igen, bár nem akarom, hogy az Úr szavamon fogjon, de ez...
Armstrong a Zulu születésének idején nőtt fel.
Akkoriban még...
egy fekete felvonulás menetkocsikkal, jelmezekkel és díszekkel
újdonságnak számított.
Feketeként az ember nem lehetett polgármester, kormányzó, seriff...
de még sintér sem.
De zulu király lehetett.
Armstrong fekete arcfestékes fotói
New Orleanson kívül nem igazán tettek jót a hírnevének.
És azt hiszem, az ’50-es, ’60-as évekbeli küzdelmeit is
részben ennek köszönhette.
Jó reggelt! Pigeon Town hercege, a 17. kerület trubadúrja jelentkezik.
A belvárosi reneszánsz ember
élőben, a WBOK Stúdióból, Gentillyből.
Egy igazán izgalmas dologgal készültem.
A mai témánk:
Vajon eljött az idő, hogy a Zulu felhagyjon az arcfestéssel?
Már vagy négyszer voltam a Zulu-felvonuláson,
és mindegyiket imádtam.
Az egyiket különösen.
Az volt életem egyik legvidámabb napja.
Minden percét élveztem.
Ha a végén megkérdezték volna,
hogy kinek lenne kedve még egyszer végigmenni,
én biztos jelentkeztem volna.
Másnap pont ebben a kávézóban ücsörögtem.
Fáradtan és másnaposan.
Kikértem a kávét, elővettem az újságot, és ahogy ránéztem a címlapra,
láttam, hogy egy Zulu-tag van rajta.
Az első dolog, ami eszembe jutott,
hogy a srác biztos szuperül érezte magát.
Aztán leesett, hogy a fiú a címlapon én vagyok.
Fekete arcfestékben.
Valahogy képes voltam együttélni ezzel a kognitív disszonanciával,
és úgy voltam vele,
hogy ismerem ezeket a srácokat,
és ez nem az, amit sokan gondolnak.
Szerintem Louis Armstronggal ugyanez volt. Ő is ugyanettől szenvedett.
Tisztelettel tekintett a közösségünkre,
azokra, akikkel együtt nőtt fel,
mert szerette őket.
De mikor megjelent a fekete arcfestékes fotója
a Time meg a Life magazinban, és az egész országban látták,
sokan egyszerűen nem tudták mire vélni.
Számukra ez a minstrel show-k világát idézte fel,
és az ehhez kapcsolódó negatív dolgokat.
Emiatt Louis Armstrongot is egész máshogy látták.
Ha jól tudom, Billie Holiday mondta,
hogy Louis Armstrong elárulta a feketéket.
Az egyetlen bűnöm
A fekete bőröm
Vajon mit tettem
Hogy így megtört a fekete lelkem?
Én mindig is elleneztem a fekete arcfestéket,
de a Zulu-tagoknak ez sokat jelent.
A Zulu Klub előtt a szervezet tagjait csavargóknak hívták.
Aztán elmentek megnézni egy színdarabot Saka Zuluról a Pythian Színházban.
A darab címe az volt:
„Sosem volt, és nem is lesz még egy olyan király, mint én.”
Gondoljunk csak bele!
„Sosem volt,
és nem is lesz még egy olyan király, mint én.”
Lenyűgözte őket a mű, és úgy döntöttek, megváltoztatják a nevüket,
így lettek csavargókból zuluk.
Attól kezdve az egész jelképrendszert átvették.
A harcosokat, a pajzsokat, a lándzsákat, mindent.
A fekete arcfestéket is.
Köszöntöm önöket! Ez itt a Vagabond!
Bill Burrud vagyok.
Ez a maszk hazánk egyik évente megrendezett,
csodás ünnepségét, a Mardi Gras-t jelképezi.
A szervezet biztosan másként döntött volna,
ha a fehérekhez hasonlóan mi is viselhetünk álarcot.
Akkor mi is abban vonultunk volna.
De mivel ezt nem tehettük, azt viseltük, amit lehetett.
Most már nincsenek ilyen szabályok.
Ettől függetlenül ugyanazt viselem, amit régen, amit akkoriban lehetett.
Ha ez valakinek nem tetszik, nyugodtan adjon hangot a véleményének!
Ez Amerika.
És mi lesz, mikor beszélsz a többiekkel?
Arról, hogy ideje továbblépni. Érted, mire gondolok.
Vegyes érzéseim vannak ezzel kapcsolatban. A fekete arcfestés is a rituálé része.
- Számomra csak egy álarc. - Ez nem az afrikai hagyományokat idézi.
Hanem a fehérek által kigúnyolt afrikaiakat.
Szerintem a fekete arcfestés is olyan,
mint az N betűs szó.
Én használhatom, de ők nem.
Szerintem ezzel sikerült egy negatív dolgot kisajátítanunk.
- És pozitívan átértelmeznünk. - De csak nektek pozitív.
- Mindnyájunknak. - Nektek.
- Ez a lényeg. - Nem csak ez számít.
Sok millió fekete honfitársunk van,
akikre hatással van, amit csináltok.
Nektek az arcfestés mást jelent, de a többség számára
a feketék elnyomásának jelképe.
A Mardi Gras egy nagy szerepjáték.
De miért kell elfednünk a szép barna bőrünket?
- Így is feketék vagyunk. - Ez így van.
Így is ragyog a gyönyörű bőrünk.
- Abszolút. - Akkor miért kell a festék?
A Mardi Gras alatt az arcfestés nagyon népszerű volt.
Az ember pár napra más bőrébe bújhatott.
Sok fehér ilyenkor feketének öltözött, amit máskor nyilván nem tett meg.
Általában elnyomtak, vertek, kihasználtak minket.
De a karnevál alatt örömmel a bőrünkbe bújtak.
Egy olyan városban élek, ahol még mindig
a fehér felsőbbrendűség jelképei uralkodnak.
De azért látni némi előrelépést az országban.
- Bontsátok le! - Bontsátok le!
A szobrok eltávolítása határozott
és világos üzenetet küld a helyieknek
és minden honfitársunknak arról, hogy New Orleans a sokszínűség városa.
Határozott állásfoglalásra van szükség.
Nem mondhatjuk azt,
hogy ami itt van, a fehér felsőbbrendűséget jelképezi,
ezért ezt lebontjuk,
de más jelképet meg meghagyunk, mert az tetszik, ahhoz nem nyúlunk.
Attól még, hogy valaki nem tudja elfogadni...
az arcfestés hagyományát,
nem szabad azt hinnie,
hogy a szervezet nem a közösségért dolgozik.
De mindazzal, amit egész évben, vagyis nem csak azon az egy napon teszünk,
rá is cáfolunk erre.
Fantasztikus látni az átalakulást.
Hogy mi volt 1909-ben, 1920-ban, majd 1950-ben.
De az, hogy mindig ugyanígy néztünk ki, szerintem csodálatos.
Őszintén hiszek abban, hogy ennek így is kell maradnia.
Sosem agyaltam ezen az arcfestésdolgon.
Sosem úgy tekintettem rá, hogy gúnyt űzök a feketékből,
és olyan leszek, mint Clarence Thomas, Candace Owens, Larry Elder vagy a többiek.
Ez az egész a jelmezünk része.
Mindenesetre figyelembe kell vennünk azt,
hogy ez a külvilág és a közösség számára mit jelent.
Szerintem a szimbolikája
olyan mértékű gyűlöletet, fanatizmust és rasszizmust képvisel,
hogy az embereket ez sérti.
Szóval azt gondolom, hogy még ha nem is most,
de a közeljövőben újra fel kell tennünk magunknak a kérdést,
hogy hogyan tovább, mert a viták és a problémák nem fognak megszűnni.
Igen.
Most adtam egy interjút, és megint ugyanaz volt a téma.
Az arcfestés, a minstrel
meg a színdarab, amivel az egész indult.
Én már a kezdetektől úgy éreztem, hogy az arcfestéssel tiszteleghetünk
a fekete előadók, a tehetségeink és a halottaink előtt.
Sok világhírű zenész nem is léphetett volna fel,
ha nem festi be az arcát.
És még mindig ezt érzem.
Nekünk, feketéknek is jogunkban áll meghatározni magunkat.
Én tudom, ki vagyok. Tudom, mit képviselek.
De kifestem az arcom? Úgy mászkálok az utcán?
- Nem. - Dehogy.
De 1909-ben ilyen hagyományt teremtettek, amit tiszteletben tartok.
Egyetértek. Én is hagyományőrző vagyok.
Hiszek a Zulu hagyományaiban, és kitartok mellettük.
És amíg klubtag vagyok, ez így is marad.
Mindig be fogjuk festeni az arcunkat.
Szerintem mindnyájunknak az a célja,
hogy ez a dolog tovább öröklődjön,
és a jövő nemzedéke is továbbvigye.
Szerintem nincs csodálatosabb dolog egy amerikai, fekete férfi számára annál,
minthogy egy ilyen szervezethez csatlakozzon, és királlyá koronázzák.
Ha belegondoltok, ez egészen fantasztikus.
Itt király lehetsz.
Ilyenkor mindig Harry Pitman jut eszembe.
Harry Pitman egy szerelő volt.
De ő lett a bizottság elnöke. Emiatt aktatáskával kezdett járni.
De amikor kinyitotta az aktatáskát, láttuk, hogy üres. Értitek?
De ettől ő fontosnak érezte magát.
A mi szervezetünk pont így áll ki
a fekete, amerikai férfiakért, akiket a rasszizmus miatt
elnyomnak a munkahelyükön.
De itt a Zulu Klubban ők is férfinak érezhetik magukat.
A Zulu és a Mardi Gras nélkül a feketék még mindig csak nézők lehetnének.
Nem vehetnének részt a parádén.
Szerintem ez egy közös örökség.
Egy közös álom az őseinkről.
Mindent elértünk, amit az őseink reméltek.
Ők még nem lehettek részesei a Mardi Gras-nak, még csak próbálkoztak.
De mostanra mi lettünk a Mardi Gras lelke.
Így van.
BULLETS SPORTKOCSMA
Boldog csütörtököt!
Annyira természetesnek tűnt itt látni a régi motorosokat.
Igen, ugyanott ültek.
Ugyanabban a szerelésben.
Igen, újra normálisan működik minden. Erre már nagy szükségem volt.
Jó újra együtt lenni.
Egy éve még halott volt ez a hely.
- Az. - Halott volt.
- Egy szellemváros. - Őszinte leszek.
Nem adtam volna egy vak lóért, hogy eljutunk idáig.
El sem tudtam képzelni.
2021 májusában még nem hittem volna, hogy ebből a szarságból
valaha is kikeveredünk.
Azt hittem, sosem lesz vége.
Nem az számít, mit dob az élet. Az számít, hogy mit kérsz.
Ötvenévesen nyugdíjas vagyok.
Haver, miről beszélsz?
- Megkérdezhetem, mivel foglalkozol? - Már nyugdíjas vagyok.
- De mi voltál? - Tengerészgyalogos.
- Én is az voltam. - Meg lenyomtam 30 évet a gyárban.
Nincs hitelem, megvan mindenem. Nem melózom senkinek.
Hogy érted el, hogy nincs hiteled?
Azt mondtam: „Elég volt.”
Minden döntés kérdése. A drog is, az adósság is.
Abba kell hagyni. Nemet kell mondani. Én 35%-ban skandináv vagyok.
Nem mondhatom magam sem fehérnek, sem feketének.
Én megmondom, melyik vagy.
Ha nem tudod, én megmondom.
Ha előszednek a zsaruk, a fekete seggedet rúgják majd szét.
- Elmondom, mi vagyok. Adósságmentes. - Az jó.
- De megmondom, mi vagy. - Az összes gyerekem egyetemre járt.
Mind egyetemet végzett.
Tengerészgyalogos vagyok.
Az oké, de azt mondtad, nem tudod, skandináv vagy-e, vagy fekete.
- Én megmondom. - Én is tudom.
- Csak állítson meg egy zsaru! - Mindkettő vagyok.
Amúgy nem szoktak megállítani. Tudod, miért? Mert normálisan vezetek.
Nem kell megállítani.
A kocsim nem bűzlik a fűtől, szóval nem állítanak meg.
Ha meglátnak, csak megkérdezik, hogy vagyok.
Ennyi.
Én ezt tiszteletben tartom. Megértem, és tiszteletben tartom, mert...
- Nem. - Mindkét oldalt megértem.
Elmondom, ez miért szomorú.
- Kiemelte, hogy skandináv. Miért? - Azt mondta, 35%-ban skandináv.
Egyszerű. Nem akarja, hogy ezzel azonosítsák.
- Csak azt mondom... - Ez mindennek a megcsúfolása.
Terrence, nem számít, kinek mondja magát.
- Vagy mit hisz. - Ezt magyaráztam.
Mert szerintem ha úgy néz ki, mint én, te, ő,
vagy akár ő...
Szerintem őt hagyjuk!
Szóval ha be kell mennie a bankba, hogy hitelt igényeljen,
úgy húzzák majd le, ahogy a feketéket.
Én amúgy ezt imádom ebben a városban. Itt nincsenek feketék.
Ez félig indiai, az félig ilyen, amaz félig olyan...
Én csak egy egyszerű afroamerikai vagyok.
Semmi izgi.
Hálát adok az őseimnek, akik kiállták a sok megpróbáltatást,
mert miattuk most azt csinálhatom, amit akarok.
Az őseim vére folyik bennem. És erre büszke vagyok.
Én nem vagyok skandináv. És büszke vagyok erre. Én...
Büszke vagyok rá, hogy a családom rabszolgahajón jött ide.
És túlélték a középső átjárót. És túlélték azt a 400 évet.
- Nekem nincs ilyen lelki... - Terrence!
- Ez a skandináv fickó feldühített. - Én nem vagyok skandináv.
- Rám mutogatsz. - Nem te!
Nem. A lényeg...
Arra próbálok rávilágítani, hogy mi, feketék
nem menekültünk el a rabszolgaság elől.
És ez engem hatalmas büszkeséggel tölt el.
Mert tudom, min mentek keresztül őseim, és ez...
Hadd erősítselek meg! Várj! Hadd...
- Hadd erősítselek meg! - Megyek hugyozni. Ezt erősítsd meg!
Ez egy jó végszó.
Feketeként mindig mindenhol arra tanítottak, hogy alkalmazkodnom kell,
és úgy kell beszélnem, mint a fehérek.
És ha megteszek bizonyos dolgokat, én is megélhetem az amerikai álmot.
Ezt sokáig el is hittem,
és már szinte gyűlöltem érte magam.
Feketeként nehéz úgy élni Amerikában,
hogy az ember ne lássa magát negatívan,
mivel mindig mindenütt rossz színben tüntetnek fel.
Meg tudom mutatni a papírokat.
A családom az 1700-as évek óta él itt.
Az 1700-as évek óta!
Ki hozott több áldozatot a családomnál? Ki amerikaibb a családomnál?
Egész életemben csupa olyasmit csináltam, amiben nem éreztem jól magam.
Hogy elfogadjanak azok, akik sosem szerettek.
Ez olyan, mint mikor azt akarod, hogy egy gyönyörű nő észrevegyen,
vagy egy nálad jobb nővel akarsz randizni.
Használhatsz jó kölnit, kiöltözhetsz,
bedobhatsz mindent, hogy felkeltsd a nő érdeklődését.
Nem számít, mit teszek,
Amerika sosem fog elfogadni.
És ezt nagyon nehéz elfogadni úgy, hogy az ember iskolákat végez,
és mindent megtesz, amit kell...
Kicsit összeszorult a torkom. Mindent megtesz az amerikai álomért.
Mégis mindig eltaposnak. Minden áldott nap.
Ez kemény.
És ezt a keserű pirulát mindennap le kell nyelni.
Pokoli nehéz. Mikor tényleg próbálsz helyesen cselekedni.
Rohadtul nehéz.
Nagyon nehéz.
És folyton azt kérdezték
Miért egyforma minden versünk
Miért beszélünk mindig
A rasszizmusról A nemi megkülönböztetésről
Elnyomásról és forradalomról
Mintha semmi más nem létezne
Már 25 000 víznyelő tátong a tájon
És 27 korrupt politikus leng Dollárjelekből font kötélen
Összezúzzák a földet Minden por lesz, mint kezdetben
A táj törött állkapcsa lassan elnyel
Zuhanunk, mint a részvényárak Mint a munkanélküliség válság idején
Elönti a bánat az utcákat A büszkeségünk csak álarc
Tajtékzik a tenger, mint a nép Ami nem bírja már az irdatlan terheket
Hátunkon szárnyak nőnek
S a vízcseppekből formált tollak Megóvják e föld őrzőit
Azt mondják, lángokban áll a világ
De a lábunk alatt azt suttogja a föld
Ne féljetek!
Jön már a víz
És vele a nép is
Igen!
SZAVAZZ LARRY BARABINÓRA! ZULU KIRÁLY, 2022
BUNNY NEWELL VAGYOK SZAVAZZ RÁM!
SZAVAZZ RANDOLPH DAVISRE! KIRÁLYVÁLASZTÁS 2022
Izgalmas nap a mai.
A választás minden Zulu-tagnak sokat jelent,
mert itt mindenki király akar lenni.
Bár ez valahol csak játék,
elképesztő, hogy mit meg nem teszünk annak érdekében,
hogy a választás tiszta legyen, és ne manipulálhassa senki.
Jelöltek és egy képviselő!
- Jó reggelt, uraim! - Jó reggelt!
Gyönyörű napunk van. Ma választjuk meg a 2022-es királyt.
Két éve nem volt választás,
úgyhogy most leginkább annak örülök, hogy jól vagytok.
Louisiana állam lesz a segítségünkre a választáson.
Az elnökválasztáson is ugyanezeken a gépeken szavazunk.
Szóval ezt a választást is ugyanolyan komolyan vesszük.
Mások is így csinálják?
Erről nem tudok nyilatkozni, de nálunk így megy a dolog.
A szavazás megkezdődött!
Ez egy baráti közösség. Olyan, mintha mind testvérek lennénk.
Bárkire lehet szavazni,
szóval a választás itt bonyolultabb, mint a kongresszusi tagok esetében.
Nincs különbség.
Aki sikeres a zulu politikában, más politikában is boldogul.
Minden politikus el fog jönni.
A képviselőjelöltek,
a polgármester, a kormányzó.
Tudják, hogy ez fontos a városnak.
Örülök, hogy a kormányzó a bokros teendői ellenére is
eljött a választásra.
Az átlagemberek nem túl gyakran találkozhatnak vagy beszélgethetnek vele.
Látszik, hogy ez nem csak egy fekete hagyomány.
Nem csak egy New Orleans-i esemény.
Ez túlmutat az etnikai kérdéseken,
a pártokon és a politikán.
Jó estét mindenkinek!
Itt van velünk a polgármester asszony is, így ezúton is szeretném megköszönni
azt a fantasztikus kiállást, amit a járvány idején tanúsított.
Ráadásul épp ma árulta el, hogy megtarthatjuk a 2022-es Mardi Gras-t.
Szóval készüljetek, mert fantasztikus karneválunk lesz!
A Zulu Jótékonysági Klub már munkába is állt, mi készen állunk.
Most pedig jöjjön az, amire mindannyian vártunk!
A 2022-es zulu király nem más,
mint Randolph „Rudy” Davis.
- Rudy! - Rudy!
Na még egyet!
Egyelőre ennyi elég lesz.
- Rendben, köszönöm. - Nincs mit.
Ma dekoráljuk a kókuszdiókat.
Ez a kedvenc időszakom az évben.
Ilyenkor tudatosul bennem, hogy mindjárt itt a Mardi Gras.
Az egész családot hadra fogom, mivel 600 kókuszt kell kidekorálnunk.
Azzal csalogatom át a rokonságot, hogy rákot főzök,
de valójában kőkemény meló vár rájuk.
Kell az ingyenmunka.
- Hogy vagy, öcskös? - Uramisten!
Ez a kedvenc kajám.
Ebéd után nekiesünk a kókuszdióknak.
Kezdődik a munkatábor.
Többféle sztorit is hallottam arról, hogy 1910-ben a Zulu-tagok
miért pont a kókuszdiót választották szuvenírként.
A tagok közül sokan rakodómunkások voltak,
vagy dokkmunkások, mint a nagyapám.
Ők valószínűleg könnyedén elhozhattak egy-két zsák kókuszt anélkül,
hogy az bárkinek is feltűnt volna.
A Zulu Klub kókusza legendássá vált.
Ez teszi a Zulut a Mardi Gras legfőbb szenzációjává.
Vicces, hogy azok segítenek dekorálni,
akik majd a menet mellett könyörögnek a kókuszért.
ZULU JÓTÉKONYSÁGI KLUB
ZULU KORONÁZÁSI BÁL, 2022
Az új király megkoronázására készülünk.
Kap majd egy királyi gyűrűt is,
amitől tényleg úgy érzi az ember, hogy felért a csúcsra.
Ez a világ leggrandiózusabb gálája,
és boldog vagyok, hogy a feketékhez kötődik.
Nagyjából 20 000 hozzám hasonló, szmokingos és báli ruhás ember lesz itt.
Fantasztikus látvány. És csodás élmény.
Hajrá!
Élete álma válik valóra annak az úriembernek,
akivel ez most megtörténik.
Biztos vagyok benne,
hogy ideges,
fél, izgatott,
mert ma reggel még Rudyként ébredt,
de mostantól ő a zulu király.
Emlékszem, ahogy tizenegy-két évesen
a Jackson és a Claiborne sarkán álltam,
és mondtam a nagyapámnak, hogy egy nap én is király akarok lenni.
Ő erre azt mondta: „Fiam, az lehetsz, aki csak lenni akarsz.”
Az, hogy ennek a kisgyereknek, aki ma már 55 éves, valóra vált az álma,
egyszerűen hihetetlen.
Ezt a cipőt évente maximum kétszer hordom. És egyetlen okból vettem meg.
Le lehet taposni a sarkát.
Egy nyolc órán át tartó bál után
eléggé sajog az ember lába.
Nekem minden Zulu-bál egy évforduló is, mert a nejemmel itt ismerkedtünk meg.
Ha nem tévedek, 1998-ban.
A legjobb barátom, Russell Kelly mondta, hogy van egy plusz jegye a bálra.
Nem volt szmokingom,
Russell adta kölcsön egy régebbi szmokingját.
A nadrág jó nyolc centivel volt rövidebb a kelleténél.
Úgy néztem ki a kivillanó zoknimmal, mint Steve Urkel.
Aztán megláttam a nejemet, ahogy a barátnőivel viccelődött.
A következő pillanatban már táncoltunk, és egész éjjel együtt mulattunk.
Állítólag tánc közben többször is becsúszott a kezem a ruhája alá.
Elképzelhető, nagyon részeg voltam.
A többi már történelem.
A bál a fekete kiválóságot ünnepli.
Ennyi.
Én nem voltam még király,
de ez egy nagyon komoly dolog.
Mindazokat képviseled,
de leginkább a feketéket, akik valaha is jártak New Orleans-ban.
- Sok sikert! - Egy, két, há’!
Gyertek, kezeket középre!
Rudy, ideje, hogy megkoronázzunk!
Eljött a te időd.
Ő a feleségem, Toni.
Nyuszifül!
Alig várom, hogy színpadra állj.
Ne bomolj, macikám!
- Ne bomolj! - Rudy!
Rudy, hogy fog így Brian megkoronázni?
Ha nem hajol le hozzám,
a koronával a kezemben felnézek rá, aztán le a földre,
majd körbenézek, és végül azt kérdezem: „Na? Kell a korona?”
- Akkor tedd fel! - „Tedd fel!”
ZULU KIRÁLY, 2022 RANDOLPH „RUDY” DAVIS
Megtiszteltetés, hogy képviselhetem a várost
és annak minden korábbi és jelenkori méltóságát.
Éljen a zulu király!
Éljen!
A MARDI GRAS NAPJA, 2022
Mi legyen a szakállával?
A szakállát...
Azt is kend be festékkel!
Két éve várok erre.
Hogy végre...
kilábaljunk a járványból, meg ebből az egészből.
Mindennap ez vett körül a kórházban, ahol dolgozom.
Felpörögtem. Készen állok a show-ra.
Ezért hívnak úgy, hogy...
- „Showtime”. - Showtime.
Showtime!
Uram, ma is alázatos szívvel állunk előtted, hogy hálát adjunk neked.
Köszönjük, hogy újra összejöhettünk.
Uram! Utoljára két éve gyűlhettünk össze a nevedben.
Sok testvérünket veszítettünk el,
így csak szeretnénk hálát adni azért, hogy átsegítettél minket a járványon.
Engedd, hogy ezek a csodás férfiak
örömet szerezhessenek New Orleans városának!
- Ámen. - Ámen.
ZULU POLGÁRMESTER
Mardi Gras! Parti Gras!
Őfelsége! Jó reggelt!
- Mi a pálya? - Hogy vagy, T?
Jól vagyok, öregem.
Egy helyi újságban volt egy vezércikkem,
amiben leírtam, hogy ideje lenne felhagyni az arcfestéssel.
Induljatok a benzinkút felé!
Először a bátyám hívott fel.
Azt mondta, már ezerszer kérte, hogy ne rontsam el a bulit.
Mondom: „Elmész te a búsba.”
Reggel fél nyolckor nekem esett. Még a kávémat sem ihattam meg nyugiban.
Egyből belém állt, és nyomta a hülyeségeit.
Szóval emiatt
nem tudom, mennyire látnak itt szívesen a srácok.
Amúgy ennek ellenére sok barátom van a klubból.
Erről van szó! Hajrá, Zulu!
Jó reggelt!
Jó reggelt, emberek! Jó reggelt!
Jó reggelt!
Ha elhagyjuk az arcfestést, mi lesz a következő lépés?
Én magam is bizonytalan vagyok.
Jó ég tudja, mi lesz.
Ne gondolja senki, hogy ez nem téma nálunk!
De az utóbbi 100 évben,
vagy inkább 110 évben
mindenki boldog volt,
mindenki jól érezte magát.
És ami engem illet...
abban reménykedem, hogy minden így marad.
Vannak, akik változást akarnak.
De ki tudja, milyen lavina zúdulna ránk?
- Remélem, magát nem ezért küldték. - Nem.
Dehogy.
Neked kell majd elintézned.
New Orleans az a hely, ahol az értelmetlen dolgok is értelmet nyernek.
Nem változom meg attól,
hogy feketére festem az arcom a Mardi Gras napján.
Ugyanaz vagyok, aki eddig.
A Zulu Jótékonysági Klub végeredményben az amerikai fekete közösség diadalainak,
küzdelmeinek, hullámvölgyeinek és rendíthetetlen kitartásának jelképe.
Jól van.
Az unokahúgomnak.
Köszönöm.
Imádlak titeket.
Tudom, hogy arcfestékkel vagy anélkül,
de a Zulu 100 év múlva is a közösségünk jelképe lesz.
GEORGE VERTISE RAINEY, ID. RODNEY MASON,
EVERETT BRISCOE ÉS DYRIN „DJ” RICULFY TISZTELETÉRE
ZULU TESTVÉREINK EMLÉKÉRE, AKIK COVIDBAN HUNYTAK EL
KIRÁLY A KARNEVÁLON – A ZULU CLUB ÉS A MARDI GRAS
A feliratot fordította: Usztics Lili