Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ТЪРСИШ СРОДНАТА СИ ДУША? ОТКРИЙ Я С ЕДИН ОЧЕН ПРЕГЛЕД
Стойте зад жълтата линия.
ОТКРИЙ СРОДНАТА СИ ДУША НАУЧНО
ЗАПАЗИ СИ ЧАС ОЩЕ ДНЕС
ТЕ ВЕЧЕ НАМЕРИХА ЛЮБОВТА
6 155 289 ОТКРИХА СРОДНАТА СИ ДУША НАУЧНО
"СРОДНИ ДУШИ" ЗАПАЗИ СИ ЧАС ЗА ТЕСТА ОЩЕ ДНЕС
- Здрасти. - Здравей.
- Как си? - Добре, ти?
- И аз съм добре. - Хайде, обедната ми почивка е само час.
- Ще е забавно, нали? - Съмнявам се.
- "Да, Лора. Ще е забавно." - Давай да се приключва.
Влизай!
Малко адреналин.
Станцията е достъпна за хора с увреждания.
Това ще съсипе приятелството ни.
- Няма. - Ще развали всичко.
Защо?
Съдя по познатите ни, минали теста. Намерят ли сродната си душа, дотам.
- Не е вярно. - Всеки път става така след теста.
Скапаният тест ни взе много готини хора.
- Не са отишли на война, Саймън. - По-зле, влюбени са.
А ако ти се падне някой 100-годишен?
Ще го обичам до края на живота му.
Кой наш приятел от университета е правил теста и още се виждаме?
- Джона. - След Вики Вихъра?
Стига, откакто е с нея, не отговаря дори на съобщения.
- Може да го е убила и да не знаем. - Или е щастлив.
Да, вързан е в някое мазе и крещи със запушена уста.
Добре, стигнахме.
- Кажи ми, че решението ми е правилно. - Не е.
Супер, благодаря.
Аз съм Лора Шарп. Идвам за теста.
Здравейте, г-це Шарп. Финалната сума ли ще уредим?
"Сродни души". Докато мигнеш, ще си намерил своята.
Боже!
Който и да е той, си искам парите.
- Това е първото, което ще му кажа. - Разговорът ще потръгне.
Като стана дума, Андреа се съгласи да излезе с теб.
Гигантката?
- Не е гигантка. - Изглежда ми към два метра.
Добре, спирам. Умри си сам.
Добре.
"Сродна душа" е щастие чрез наука.
- Още не е късно да се тестваш. - Не искам.
Предпочитам сам да намеря любовта. Тръпката не е ли в откриването?
- Пропускаш най-хубавото. - Не е вярно.
Замисли се. Защо според теб опаковаме подаръците?
Можеше просто да кажем: "Ето ти тостер, Весела Коледа, чао".
- Това би било ужасно. - Същото е, казвам ти.
"Настоящо положение."
- Пълна трагедия. - Кой го казва!
Направо и на втория етаж.
- Благодаря ти. - Няма проблем.
Все пак е последният ни ден.
Престани.
И занапред ще се виждаме често. Обещавам.
Нали не го правиш заради Дан?
Не.
Може би малко.
- Беше ужасно. - Да.
Баща ми го мразеше. Щял да се откаже от мен, ако се оженим.
Умен човек.
Г-це Шарп, заповядайте.
Ами беше хубаво приятелство. Радвам се, че те познавах.
Престани.
Върви я намери тая сродна душа.
Ще ви измерим кръвното и ще минем към втория етап.
Ще ми липсваш всеки ден.
- Ще празнуваш ли? - Аз нямам повод, но заради теб - да.
- Саймън, съжалявам. - И без това не го исках.
Повече работа. Знаеш как я мразя.
- Браво тогава. Честито! - Да.
И честито за новото начинание. Много съм впечатлен.
- Андреа може да мине. - Гигантката?
- Малко по-висока е от теб. - Да де.
- Кретен. Ето този е. - Аз съм.
- Лукас тук ли е? - Той не си пада.
Жалко.
Малко е задръстен, но какво да го правя, обичам го.
Мило.
- Да знаеш, че всички ще се натряскаме. - Ужас.
Имаме повод!
- Хора, това е Саймън. - Здравейте, как сте?
- Ти как се казваш? - Джошуа.
Джошуа! Приятно ми е.
Познавам Лора от студентските години, от 20-годишна.
Браво! Гордея се с нея.
- И ние. - С право.
- Не си направила нищо лошо. - Прецаках я.
- Нищо подобно. - Да му се не види.
Всичко наред ли е?
Много сме смешни. Аз правя измислен комплимент на Лукас,
той се връзва, а комплиментът се оказва истински.
- Ето: "Гади ми се, като сме разделени". - И на мен ми се догади.
- Толкова ли е зле? - Ужасно е.
- Това ли е да сте сродни души? - В началото.
- Чудно. - Много обещаващо.
- Привет. - Здрасти.
- Успя! - Да.
Не е за вярване! Запознайте се, Саймън - Андреа.
- Андреа, приятно ми е. - Как си, Саймън?
Андреа е медицинска сестра. Чудо е, че успя да дойде.
Така ли? Супер.
Саймън е журналист. Опитайте да намерите общи теми.
- Вземете си питиета. Сега се връщам. - Добре.
- Ти искаш ли нещо? - Не, благодаря.
- Ти искаш ли питие? - А ти?
- Да. - Добре, да ти вземем.
- Нося ви нещо. - Така ли?
- Добре ли си? - Да, при теб как е?
- Добре, какво става? - Пиша на Лукас.
- Всичко наред ли е? - Да.
Пожелавам му "лека нощ" с целувки и разни лиготии.
Не му казвай, че пуша.
- Защо, какво ще направи? - Ще ме заключи в мазето.
Това ми харесва.
Баща ми го обожава.
- Така ли? - Да.
Смята го за най-готиния човек на света. Вманиачен е по него.
Това лошо ли е?
Не, но не съм свикнала.
Ще зареже Глазгоу, за да заживеем заедно тук.
Наистина ли? Браво.
Сериозна стъпка.
Поздравления.
- Държи се отговорно. - Определено.
Всичко стана много бързо.
Знаеш ли, че първоначално не ми хареса? Реших, че е станала грешка.
После си се отпуснала и стресът се е изпарил.
Беше ми казала нещо от типа на: "Чувствам го като брат".
Помислих си: "Забрави за секса тогава".
Присетих се, извинявай.
Къде е Андреа?
Май танцува с приятелите ти. Главата й постоянно се удря в тавана.
- Нали е готина? Май ти хареса. - Готина е, признавам.
Станете гаджета. Ще излизаме по двойки.
По двойки? Тръпки ме побиха.
- Да вървим при другите. - Забравих си...
Вземи си водата.
- И изгаси тая тъпа цигара. - Още я пуша.
Отвратително.
Ето я там.
- Здрасти! - Ето ви!
Гигантска обща целувка. Хайде!
А за мен целувка?
- Какъв ви е случаят с нея? - В смисъл?
Доста сте близки.
Бяхме състуденти. Стари приятели сме.
Стари приятели, които никога...
Не са били гаджета?
- Къде живееш? - Във "Воксхол", а ти?
- "Клапам". - Стига бе!
- Как ще се прибираш? - Как ще...
С такси.
Тръгвай де!
- Здрасти, държиш ли се? - Да.
Извинявай, че закъснях. Всички са примерни шофьори.
Добре ли си? На десет минути сме.
Плашещо е, нали?
- Нова кола ли имаш? - Да.
Криза на средната възраст?
Да се бърше лесно ли?
- Това ли ще обсъждаме? - Ако я видя на паркинга,
ще реша, че на собственика вече не му става
и компенсира с този "жалкомобил".
Гаднярка, колата ми е супер.
Какво каза на Андреа?
Нищо, нямах представа дали искаш да знае.
- Тя вкъщи ли си е? - Не, на работа.
Мамка му! Съжалявам.
- Какво? Боже. - Ще поема разноските.
- Нали се чисти лесно? - Трябва ми сака от фитнеса, стой.
Ето.
- Извинявай. - Не, аз съжалявам.
Казах ли ти какво стана в неделя?
Сутринта с Андреа правихме страхотен секс.
Браво.
Мисля, че ще остане в историята. И двамата бяхме много доволни.
Излежавахме се и беше пълна идилия.
И както си лежахме в блажено опиянение, тя ме погледна и каза:
"Ще направя закуска, а после може да идем до фермерския пазар".
Не! Ти какво каза?
"По-добре ме гръмни."
- Ужас, Саймън. - Това доста я разстрои.
Двойките правят и скучни неща заедно. Това е част от играта.
Защо? Кой го е решил?
Какво има на фермерския пазар?
Фермери ли продават?
Изтъпанват ги на подиум и ги продават на търг ли?
С пояснения: "Приятен е. Угояваме го с колбаси, много е вкусен".
- Как още не те е зарязала? - Сигурно се кани.
100% ГАРАНЦИЯ ЗАПАЗИ СИ ЧАС СЕГА
Поне се сдоби с хубава нова рокля.
- Намазах и с дрога, денят си го бива. - Не е лош.
- Не питах за повишението ти. - Повишиха Амал.
- Амал? - Нов е, всички го харесват.
- Мразя Амал. - Ангажира се с каузи и е нацепен.
- Пълен простак! - Да.
- Съжалявам. - Няма нищо.
Сега съм най-старият в екипа. Готино, а?
- Много, супер е. - Ами да.
Какво ще правиш?
- Ще се самоубия. - Браво.
Или ще започна нещо свое.
Трябва.
Може.
Вече се отказваш.
Съжалявам, че изчезнах.
Андреа е вглъбена в докторантурата,
а мен все не ме повишават.
Нищо, всеки има свой живот.
Но много ми липсваше.
И ти на мен.
Имам въпрос.
Виждала ли си по-малка глава от тази на сестрата?
Колкото зърно грозде даже е преувеличено.
По-скоро е колкото семенце на грозде.
Не знам как си мие зъбите. Има ли толкова малка четка?
Как ли функционира тая глава?
- Добре ли си? - Да.
- Да викна ли някого? - Не, стой.
Скъпа, много съжалявам.
- Извинявай, бях далече. Добре ли си? - Да.
Съжалявам. Какво става?
Видя ме сестра. Чакаме за консултация със специалист.
- Добре. - Казаха, че няма да се бавят.
- Много ти благодаря, че дойде. - Няма защо.
Благодарен съм ти. И какво ти казаха?
Премериха ми кръвното, взеха ми кръв и чакаме ехограф, за да решат.
- Стой така. Ще доведа сестра. - Недей.
- Извинете, може ли? - Кажете.
Тръгвам.
Благодаря.
Кажи ми какво стана.
Съжалявам.
Добре ли си?
Да.
Сигурен ли си?
Сигурен съм.
Хайде.
- Приятен интериор. - Много.
Направо сме забравили, че хората излизат и се забавляват.
Чест е, че ни избрахте за първото си излизане.
- Отдавна не сме се събирали така. - Вие работехте за бебе.
- Да. - Така си е.
- Как е тя? - Добре.
- Прилича на картоф. - Дай да видим.
- Прелестно картофче е. - Пратете снимки.
- Ето. - Добре.
- Много сладко картофче. - Благодарим.
Как е работата, Лукас?
Бива. Местим лабораторията в "Сейнт Джорджис".
Южен Лондон.
- Ние се преместихме във "Воксхол". - Страхотно.
- Приятно ли е? - Много.
Двамата може да обядвате някой път.
- Да. - Може.
- Кой гледа бебето? - Майката на Лора дойде.
При баща ми има сестра денонощно
и майка използва всяка възможност да се измъкне.
Какво му е?
Нещо с белите дробове, но има кой да се грижи за него.
- Съжалявам. - Не знаех.
- Нищо, не сме се чували отдавна. - Да.
- Андреа, ти преподаваш ли? - Лектор съм в "Холоуей".
Дигитален мениджмънт, скучна материя.
Не е вярно, чел съм лекциите й - супер са.
Вкарва много шеги по темата.
- Къде се изгубихте? - Имаме отговорности.
И как е?
- Зле, не ми харесва. - Ужасно е.
- Кошмар. - Ти много страдаш.
Вярно е.
- Ще поръчате ли? - Момент, извинявайте.
В кампуса на Андреа
има двойки, тройки и даже...
четворки.
Двама са сродни души, двама не са.
- Но всички се чукат. - Сериозно ли?
- И са щастливи, нали? - Да.
- Сродни души? - Яко.
Не съм общувала с тях, но отстрани изглеждат щастливи.
Тестът сякаш настройва хората, че за тях има един правилен човек,
но аз не вярвам, че любовта е нещо само между двама души.
Доказано е, че като си направим теста,
намираме правилния човек за нас, а другите са просто...
- Знам ли. - Фон?
Не, не точно фон.
Не знам как да се изразя.
Другите сякаш остават в периферията.
- Очарователно. - Не.
Ако не беше ти да платиш теста на Лора и да я придружиш...
- Нямаше да я срещна. - Още си чакам парите.
- Така ли? - Да.
Ти си я завел на теста? Не знаех.
- Не е ставало дума. - Не си ми казвал.
Вече не знам как гледам на теста.
- Чудесно. - Не.
Безспорно извадихме късмет, влюбени сме и е чудесно.
- "Чудесно." - Чакай да обясня.
Радвам се, че направих теста.
Както и че се влюбихме и всичко останало.
Но се надявах животът да стане по-прост.
Мислех, че проблемите ми ще изчезнат, а не стана така.
Същата съм си. Да бях ходила на терапия.
Това ли следва сега - терапия?
- Не. - Браво.
Тестът просто ме отведе до теб.
Ти си човекът за мен. Подкрепяш ме в трудни моменти.
Помагаме си и чувството наистина е прекрасно.
Късметлийка съм.
Харесва ми да съм до теб дори в трудните моменти.
- Видя ли? Действа. - Започва се.
- Не се шегувам. - Каниш се.
- Няма, спокойно. - Ти мразиш теста.
Аз не бих го направил,
но покрай двойки като вас виждам, че действа.
Благодарим. Ние с Лора определено сме доволни.
- Увещавах я да си тръгнем. - Харесало ти е.
Ако имаш четири часа за губене, супер.
- Четири часа? - Поне.
- Боже. - Ние сме дотук.
Ние сме натам.
Искате ли да изпием по още едно?
Още едно?
- Радвам се, че те видях. - Аз също.
- Да обядваме някой път? - И честито.
- Беше ми приятно. - И на мен.
Аз трябва да ставам в 6 ч. Вие идете, ако искате.
- Още по едно? - Ами аз...
- Имам семинар, а съм доникъде. - Добре.
- Но ти иди. - Хайде.
Не, имам важни срещи, не мога.
- Радвам се, че те видях. - Добре.
- Гадно е, че си отговорен. - Ужас е.
- Пази се, чао. - Вечерта беше страхотна.
Ей.
- Какво има? - Нищо.
Какво стана?
Знаех си.
- За какво говориш? - Ама че съм идиотка!
- Андреа. - Нищо, винаги съм знаела.
Андреа.
- Кажи ми. - Искам да се прибера.
- Здрасти. - Привет.
Как си?
- Бомба! Ти? - Супер.
- Да тръгваме. - Добре.
Можеше да не се разкарваш. Има таксита.
- Не трябва ли да си там? - Търся си извинение да се измъкна.
Поглеждат ме и казват: "Съжаляваме за загубата ти".
Отговарям: "Благодаря",
а те продължават да ме зяпат сякаш трябва да кажа още нещо.
Какво се прави? Нямам представа.
Мисля, че се казва: "Благодаря, но той беше ужасен хомофоб".
Радвам се да ви видя.
Благодаря, че дойдохте.
- Радвам се да те видя. - И аз.
Не излезе в пенсия 42 години.
Уж за да приключи на кръгло число, но не можеше да се спре.
Пенсионира се чак когато не му останаха сили.
Беше приятно да чуя от бившите му подчинени,
че е бил почтен и етичен човек.
Беше и голям инат.
Трупаше всички обиди сякаш бяха скъпоценности.
Когато бях на шест, ме взе със себе си на работа,
а аз се изаках в кошчето на секретарката му.
Той така и не ми го прости.
Не спря да го разказва на всичките ми гаджета.
- Трябваше да си подготвя реч. - Тя нямаше да включва акането ли?
Много ли беше зле?
Беше емоционално.
- Имаш ли нещо по-силно? - Не донесох хапчета на бдението!
Много съм тъп.
Чух за вас с Андреа.
Според мен бяхте страхотна двойка.
Така е.
Бяхме.
- Какво направи? - Нищо, но мерси за предположението.
Моля.
Не знам.
Мисля, че просто...
И двамата усещахме, че нещо не достига.
Лукас е страхотен.
Направо непоклатим.
И е прекрасен баща. Знае кога да не ни се връзва.
Работи много, никога не се оплаква. Знаеш ли колко е изтощително да си женен...
- Засенчва цялото мъжко съсловие. - Чак ми е съвестно.
И сега се грижи за детето, докато ти си търсиш дрога.
- Ще приемеш ли един съвет? - Това не ми харесва.
- Вземи се свържи с баща си. - Лора.
Знам, че се мислиш за корав и независим.
Но някои неща е по-добре да се кажат, докато не е станало късно.
Извинявай, дори не знам какво е станало.
- Не съм на себе си. - Ти извинявай.
Не съм казвала на никого.
Наложи се да подредя вещите на татко.
И намерих кутия със старо порно.
Мисля да ти го дам.
Идеално. Супер наследство.
- Той би искал това. - Да.
Така е.
Леле!
Намерих и кутия с писма.
Между него и някаква жена. Явно са били заедно, преди аз да се родя.
Има цял куп писма.
Тя постоянно му разказва как е минал денят й,
колко й липсва и никога не го пита защо е решил така.
Но не минава нито ден, в който тя да не...
А той й е отговарял. Не са се виждали, просто й е писал.
И ги е запазил.
Всичките.
Вътре има толкова много любов.
С майка ми не бяха така.
- Гадно. - Да.
Много ме заболя. Защо просто не се е събрал с нея?
Защото е бил с майка ти.
Имал е теб.
Бил е свестен човек.
Защото...
Такъв е животът.
Не мислиш ли?
- Иди за бира. - Слушам, старши.
Защо ми даде парите за теста?
Мислеше, че може да си ти ли?
Не.
Благодаря, че дойдохте.
- Радвам се да те видя. - Как си?
- Благодаря, че дойде. - Да.
- Хубава служба. - Благодаря ти.
- Лора беше притеснена. - Справи се чудесно.
Така е.
Напоследък беше трудно. Мисля, че си й нужен.
Тя не би си признала, знаеш я.
Май да.
Миналия месец една седмица само лежа.
Не съм я виждал по-зле.
Това не го знаех.
Винаги е разчитала на твоята подкрепа в трудни моменти.
Имате ваши си шеги.
И...
Винаги си бил до нея, като е имала нужда.
Да знаеш, че сме ти много благодарни.
Няма защо.
- Благодаря ти. - И аз.
- Оставям те. - Върви.
- Ще се видим после, нали? - Да.
Момчета.
Реши ли за довечера?
Може би нещо с тролчетата?
- Не искам с тях. - Здрасти.
- Ще тръгвам. - Шегуваш се.
В 8 ч. трябва да съм в офиса. Чакат ме задачи.
Моля те, остани.
- Поговори с някои от тези хора. - Не искай това от мен.
Радвам се, че те видях. Моите съболезнования.
- Искрен ли си? - Така изглежда.
Саша.
Хич не се шегуваш!
Да намерим баща ти.
- Тате. - Какво?
- Не искам да ходя. - Къде?
Мамка му.
Лора.
По дяволите.
- Здравей. - Здрасти.
Хайде, че трябва да се връщам.
- Искаш ли кафе? - Да.
Може ли две кафета?
- Да. - Благодаря.
- Заповядайте. - Благодаря.
Благодаря ти, че дойде.
- Накрая ще поискам ограничителна заповед. - Лора, минах през ада.
Дойде, беше невероятно и си тръгна, без да кажеш и дума.
Писах ти, звънях. Чудех се дали не е станало нещо.
Отидох в офиса ти, за да проверя жива ли си.
- Не разбрах какво стана. - Възползва се от мен.
- Ти цъфна у нас в 2 през нощта. - Бях уязвима.
- Ти ме целуна, Лора. - Тъкмо бях загубила баща си.
Не бях на себе си, а ти се възползва.
- Няма да ти го простя. - Само аз ли съм виновен?
Аз съм омъжена.
Де да можех да изтрия тази случка.
Чувствам се като нищожество и трябва да живея с това.
А ти можеш да чукаш, когото си искаш.
Какви ги говориш, Лора? Щях да се побъркам.
- Не се прави, че няма значение. - Естествено, че няма.
Дойдох да ти кажа в очите, че направих ужасна грешка.
- И си тръгвам. - Лора.
Лора, стига глупости.
Моля те, остави ме на мира. Повече не искам да те виждам.
- Мадам. - Стига.
- Заповядайте. - Здравейте.
- Как пътувахте? Аз ще кача багажа. - Добре, благодаря.
Насам.
Г-н и г-жо Тависток, стаята ви.
Благодарим.
Да знаеш, че не съм казвал, че сме женени.
Запазих стая за двама.
- Няма проблем, беше забавно. - Добре.
Ама че огромна баня! По-просторна е от спалня.
Наистина.
- Може да спя тук, ако искаш. - Ще е нелепо.
Да.
Супер.
Шампанско.
"Спа с горещи камъни."
"Тропическа прегръдка."
За това ли идват хората?
- Много ми е странно. - И на мен.
Затова чета процедурите на глас.
- Какво ти се прави? - Не знам.
Мисля да звънна по телефона и после да го изключа.
- За да не го гледам през пет минути. - Добре.
Ще ида да поплувам. Ти си оправяй нещата на спокойствие.
Добре.
- Саймън. - Да.
Всичко това е много мило.
Благодаря ти.
Успех.
- Благодаря. - До после.
Чу ли се с Роби?
Мисля, че така е правилно.
Да.
Всичко е наред, днес имах три срещи
и сега мисля просто да се насладя на обстановката.
Има голяма вана. Може да си взема вана.
Добре, цункай я от мен.
И аз те обичам.
Чао.
Правех се на готин.
Ти винаги си готин.
Масата ви е готова.
Извинявайте, може ли да отменя резервацията?
Ще остана тук да си допия, благодаря.
Здрасти.
Как мина?
Отидох на разходка. Получих мини паник атака.
Тръгнах да се прибирам, но се върнах.
Взех душ и съм по-добре.
Ти?
Ами аз поплувах.
Реших, че си избягала, исках да се удавя, не успях и сега се убивам с пиене.
Но още съм жив и що-годе спокоен.
- Държим се като зрели хора. - Нали?
Носиш ли някакви хапчета?
- Разчитах на теб. - Ужас.
Благодаря.
Питие, госпожо?
Да продавате екстази?
Съжалявам.
Още едно от същото.
Благодаря, може да го вземете.
Извинявай, отвикнала съм да се държа нормално.
Знам, странно е. И то доста.
Гари, приятно ми е.
И на мен ми е приятно, Гари. Аз съм Сара.
Сара значи.
Какво те води насам, Сара?
- Тук съм на конференция. - За какво?
- Наркотрафик. - За или против?
Проектирам безшумни лодки.
С тях разнасят стоката насам-натам.
А ти?
Аз съм беглец.
Присвоих 15 милиона служебни пари.
- Впечатляващо! - Беше, но ми разгадаха паролата.
- А тя каква беше? - Гариелегенда41.
Питието ви.
- Благодаря. - Моля.
Странното е, че тъкмо си търся лодка, Сара.
Мисля да избягам на о-в Санта Лусия.
Санта Лусия, а?
- Много хубаво. - Много.
Мога да ти помогна.
- Така ли? - Но има уловка.
Подозирах. Каква?
- Искам да ме вземеш със себе си. - И как си го представяш?
Тръгваме рано сутринта.
- Качваме се на лодката. - До залез ще сме там.
- Явно е бърза. - Супербърза.
И там какво?
- Изкупуваме алкохола. - И се отрязваме.
- Минаваме на хапчета. - Или на каквото намерим.
- Има и друга уловка. - Каква?
Ще трябва да правим секс по цял ден, всеки ден.
Направо съм ненаситна в леглото.
- Така ли? - Това може и да те откаже.
Ами...
Лодката ми е важна.
- Да пием за това, Гари. - Разбира се, Сара.
Ужас!
А на седми? Тогава съм в Ирландия.
- Аз съм в Уелс. - Да се срещнем на лодка.
Решено.
Идваш в Ирландия, щом приключиш със скуката в Уелс.
- Подскажи. Къде в Ирландия? - Познай.
Или ще ти пиша, сега изчезвам.
Лукас ще води Саша при баба й в Глазгоу. Да се възползваме от вечерта.
Тогава съм в Испания.
- Нарочно ли ме тормозиш? - Така си правя графика.
После мога чак уикенда, на 23-и.
Много е далече. Как ще издържа дотогава?
Изрежи си мой портрет от картон.
И да го зяпам влюбено с ерекция?
- Ще си страхотен баща. - За разлика от моя ли?
Сега.
- Майка ми питаше за теб. - Така ли?
Пита как си и дали още се виждаме.
Казах, че от време на време се виждаме.
И че още сме си близки. Тя много се зарадва.
Казал си, че сме близки?
- Казах "много близки". - Доста.
Толкова сме близки, че понякога буквално съм в нея.
- Сега. - Далече си от истината.
- На колко си бил, като са се разделили? - На 8-9 г.
Виждал ли си го след това?
Новата му приятелка пиеше и беше ужасна.
Един уикенд той ме взе
и още в колата му казах, че не искам да ходя у тях.
Попитах го дали не може да се мотаем двамата.
А той се умълча и обърна.
Закара ме до вкъщи и ме остави там.
Тогава го видях за последен път.
Какъв е този поглед?
- Знаеш ли, че откритостта ти ме възбужда? - Стига бе!
Голяма си перверзница.
Онзиден получих предложение.
Искат да ръководя офиса им в Хонконг.
Да сме на световния пазар.
- Май е голяма възможност. - Да.
Но ще ме отведе много далече.
Да.
- Ще те изпратя. - Няма нужда.
- Сигурна ли си? - Да.
Благодаря.
Не мога да напусна Лукас.
Не бих го поискал.
Обичам те.
Така ли?
И аз те обичам.
Тръгвай де.
Май мернах Клеър.
Саймън?
- Здрасти. - Здрасти, приятелю.
- Драго ми е. - И на мен.
- Здравей. - Здрасти, тъпчо.
- Как си? - Добре.
- Ще влизаме ли? - Да.
Намери ли къде да паркираш?
- Да, ей там. - Супер.
Може ли да поговорим по някое време?
- Разбира се. - Супер.
Как е? Нямаш търпение ли?
Дами и господа, посрещнете двете булки.
Красота!
Ето го.
- Как си, човече? Забавляваш ли се? - Да, ти?
И аз, какво питие да ти взема?
Тъкмо поръчах за всички. Ти искаш ли нещо?
- Какво пък, текила. - Добре.
Извинявай, може ли и една текила? Благодаря.
- Всичко наред ли е? - Да, при теб?
Даже е супер.
Саша навлезе в чудесна възраст.
Лора е по-спокойна. Всичко ми е наред.
- Радвам се да го чуя. - Благодаря.
Саймън, не мога да не те попитам.
Станало ли е нещо между вас с Лора?
- В смисъл? - Не знам, нещо.
Не сме те виждали от почти година.
Ако има проблем, ще го оправим. Липсваш ми, сигурно и на Лора.
Нищо не е станало.
Всичко си е наред. Поне от моя страна.
Просто съм заринат с работа. Нямам време за никого.
- Ясно. Сигурен ли си? - Да, казала ли е нещо?
- Не, просто... - Добре.
Олекна ми, бях се притеснил.
- Всичко е по-хубаво, като си в живота ни. - Човече, това е...
- Много си мил, благодаря. - Моля.
Иначе как си? Лора каза, че си приел работа в Хонконг.
Отказах я. Не беше моментът.
Да, щом имаш по-важни неща тук.
Чакат ме с питиетата.
- Извинявай. - Радвам се, че поговорихме.
- И аз, благодаря ти. - До после.
Ще се развихря на дансинга. Ти не карай пил!
- В това няма алкохол. - Браво, до после.
Полет SK-84 за Амстердам излита след 10 минути от изход 10.
Последно повикване за Амстердам.
Здрасти, къде си?
Здрасти. Още съм вкъщи, няма да успея.
- Какво? - Съжалявам.
Казах, че заминавам с Джени по работа, а съм й трябвала за нещо.
Обадила се на Лукас. Стана голяма каша.
- Ти там ли си? - Вися на "заминаващи" като идиот.
Съжалявам, исках да дойда.
Ясно, просто се получи тъпо.
Иди без мен, може да е хубаво. Вече е организирано.
- Без теб няма смисъл. - Съжалявам.
- Няма проблем. - Да си виждала ключовете от колата?
- Трябва да затварям, извинявай. - Нямах търпение да...
Да.
Нищо не правя!
- Ужас! Твоят стол движи ли се? - Не.
Честито! Печелите.
Красота.
Да.
Не се отдалечавай.
Край. Нов опит?
- Тъпо. - Край.
- "Застреляй клоуна"? - Добре.
Лукас, извинявай. Объркала съм датите.
Не се тревожи, мога да го отменя.
Да, утре сутрин си идвам.
Ще тръгна рано. Не, няма проблем.
Цункай я. Обичам те.
Мислиш ли за Андреа?
Понякога.
Тя знаеше, нали?
Обичаше ли я?
Опитах се.
Съжалявам.
Недей.
Нищо не беше като с теб.
Знам, но сигурно си припомня всичко
и се чуди колко искрено е било всяко "обичам те".
Какво става?
Нараняваме други хора.
А те дори не подозират за това.
Хората се развеждат.
Недей.
Няма да сте първите.
Имаме дете.
И хората с деца се развеждат.
Няма да напусна Лукас.
Не разбираш в какво положение съм.
И на мен не ми е лесно. Знаеш ли какво става, като се разделим?
Прибирам се в празния апартамент и чакам да благоволиш да ме видиш пак.
А аз имам мъж, дете и идеален живот, който съсипвам.
Когато е мил с мен, се чувствам като чудовище.
- Знам, разбирам. - Едва ли.
На теб се пада приятната част. Извинявай, но наистина ти е лесно.
Какво правиш?
Няма да споря по гащи.
Ясно. Аз да се облека ли?
Това вече не ми стига.
- В смисъл? - Трябва да го напуснеш.
- Недей, обеща ми. - Преди години.
Не, обеща ми.
- Хората се променят, Лора. - Съмнявам се, че искаш повече.
Нарочно ти спестявам някои неща, защото не мисля, че ще ги понесеш.
Напротив, искам да съм до теб във всичко.
Но аз не го искам. Имам си друг за него.
Обичам Лукас и не искам да го напусна. Казах ти, съжалявам.
Защо не направиш теста?
Действа, може да е за твое добро.
- Това ли ти е отговорът? - Искам да си щастлив.
Няма нужда да правя теста. Знам, че ти си сродната ми душа.
Не съм.
Винаги си могла да разчиташ на мен. За каква приятна част говориш?
Жертвах половината си живот, защото те обичам.
Знаехме, че ще бъде така.
Да.
Стига де. Наистина ли си тръгваш?
Не се дръж като малко дете.
Стига, Саймън. Върни се.
Това е детинско.
Но не се тревожи, ще се оправя и без теб.
Със сигурност.
Мамка му.
- Здравей. - Не ставай.
- Приятно ми е. - Здравей.
- Благодаря, че дойде. - Закъснях, извинявай.
- Стига, Лондон в час пик. Тичала си. - Да.
Здрасти.
Радвам се да те видя.
И аз.
Познавам Мани покрай списанието и беше споменал поредица кошмарни срещи.
- Факт. - Да.
Каза: "Задействай се, напоследък излиза само с тъпаци".
- Отвърнах му: "И ти се сети за мен"? - Така ли те нави да излезем?
- Да. - Благодаря ти, Мани.
Случвало ли ти се е на мига да си кажеш:
"Не ми се занимава с тая откачалка".
- Позната история. - Нали?
- Случвало ми се е. - Мани каза, че мразиш теста.
Затова дойдох.
- Наистина го мразя, съсипа всичко. - Прав си.
Ще ми се скапаните учени да не го бяха откривали.
С теб може да сме последните, удържали фронта.
Запомни си мисълта. Сега се връщам.
Казва се Патрис. Живее в Аржентина.
Малко е сложно, но ще се видим пак през октомври.
Говорим всеки ден. Той е много секси.
Невероятно, а не одобряваше теста. Как стана това?
Вдъхнових се от теб.
Как така?
Знам, че между вас със Саймън имаше нещо.
Не знам какво, вече няма значение.
Но съм сигурна, че той те обичаше.
От негова страна имаше нещо.
Не съм го виждала много отдавна.
Спокойно, разбирам.
Дълго време се тормозих заради това.
Но после си дадох сметка,
че времето си върви, а още си с Лукас.
Нали? И той още е с теб.
Явно е завинаги.
- И сте щастливи, нали? - Да, абсолютно.
Обичам Лукас и наистина сме много щастливи.
Ето, ти си доказателството.
Като се запознах с Патрис, го почувствах.
- Много се радвам за теб. - Благодаря.
Аз съм дотук.
Добре.
- Беше забавно. - Да.
Да повторим?
Разбира се, добре.
Друго си е да избираме сами.
До скоро.
- Извинявай, закъснях. - Джени!
- Нищо ново. - Майната ти.
- Ухаеш страхотно. - И ти.
- Ти ще си първа, нали? - Добре, няма проблем.
Да донесем още няколко стола. И Джей ще се включи.
- Избрала ли е коя глава ще коментира? - Да.
Девета или десета. Още се чуди, знаеш какво й е в момента.
- Здрасти. - Поне има за пиене.
Да, моля те.
- Може ли? - Благодаря.
Здрасти.
- Саймън! Как си? - Инди.
- Добре съм. - Драго ми е.
Инди пишеше за лятното издание и беше стриктен със сроковете.
- Което е рядкост, благодаря ти. - Последния път не се изказа така мило.
- Хареса ли ви откриването? - Много.
Кой е този?
Ами...
Ходеше с моя приятелка. Навремето, не съм го виждала от години.
С журналистката от "Култура" е. Дано напише добра рецензия.
- Идваш ли? - Джени, може ли ти да си първа?
- Какво става? - Нещо не ми е добре.
Добре, обожавам да говоря пред хора.
Здравейте и добре дошли. Радвам се да видя всички ви.
Подготвили сме ви специална вечер.
"Дори да можеше да изрази чувствата си, беше сигурна, че Крейг не би ги разбрал.
Не й приличаше на романтичен тип.
А и коя жена би си харесала мъж,
с когото се е запознала в еротичен чат?
Въпреки това, неясно защо,
през следващите шест часа съобщенията на Андрю й звучаха различно.
Разполагаше със същите букви и пунктуация.
Същия базов набор от думи, трикове, недостатъци, ограничения и възможности.
Но зад сухите езикови конструкции прозираше чувство.
С тези 26 букви от азбуката,
които хората са се научили да комбинират,
разделят и преподреждат, той успя да докосне сърцето й."
Лора!
Ще си тръгнеш, така ли? Няма: "Здрасти, Саймън. Как си?".
Здрасти, Саймън. Как си?
Добре, благодаря.
А ти?
Добре изглеждаш.
Благодаря, и ти.
Как е Лукас?
- Супер е. - А Саша?
И тя.
Добре.
Дойдох с приятелката си.
- Страхотно. - Да.
Тя ли е?
Сродната ми душа ли?
Не.
- От колко време сте заедно? - Отскоро.
Опитах се да те забравя.
След като изчезна.
- Ти изчезна. - Недей.
- Толкова пъти звънях. - Не можех да вдигна, Саймън.
Просто не можех.
Ще се местя в Калифорния.
Предложиха ми добра работа.
А и вече нищо не ме задържа тук.
Предполагам.
Заминавам след месец.
Трябва да се върна и да обясня защо съм излязла.
Но се радвам, че те видях.
Не знам как да обичам друга.
Единствено теб.
Ти си...
Действаш ми като скапания хероин.
Никога не си вземал хероин.
Откъде знаеш, че не съм?
Знам.
Страхотно е.
Иде ми да скоча във водата.
Потърсих баща ми.
Това е голяма крачка.
Той...
Починал е преди четири години. Никой не ни е казал.
- Саймън, съжалявам. - Няма за какво.
Не бях го виждал от 35 години. Не знам какво очаквах.
Нито с какво точно исках да приключа.
Саймън.
Защо го потърси тогава?
За да не съжалявам за нищо.
Трябваше да ти кажа.
В деня на теста трябваше да ти кажа, че те обичам.
Трябваше да те спра.
Защо мислиш, че това би ме спряло?
Влизай в морето.
- Какво е това? - Ударих се в един прозорец.
Женски прозорец ли?
Отношенията ми с прозореца не са твоя работа.
Имала е остри зъби, а?
Къде я намери тая вампирка?
На един паркинг. Питах я: "Гладна ли сте?".
- А тя? - Каза: "Още не".
Поканих я да хапнем. Не знаех в какво се забърквам.
И така.
Трябва да вдигна.
Съжалявам, налага се.
Здравей. Добре, ти?
Да, супер съм. Всички дойдоха, продадохме към хиляда.
Да, точно. Ти как си?
Така ли?
Снощи хърках ли?
Ти ли си била? Мислех, че е морско чудовище.
- И пак ме харесваш? - Супер е, успокоява ме.
Звучи така.
Много съблазнително.
Колко време имаме?
- Колата пътува насам. - Ясно.
Ти кога заминаваш?
След седмица.
Може пък да дойда с теб.
Как си го представяш?
- Тръгваме веднага, не минавам през нас. - Най-добре.
Отиваме право на летището, от там - в Америка.
- Намираме си много хубав апартамент. - С кожени дивани.
Дето са гадни, но се забърсват лесно.
- Изкупуваме алкохола. - И се отрязваме.
Бързо си намираме дилър.
- Минаваме на тежка дрога. - На крек, ако имат.
Надрусваме се с каквото има.
- Правим секс по цял ден. - Нонстоп секс и наркотици.
Ще умрем за няма и месец.
- Но пък какъв месец. - Невероятен.
Съсипах ли ти живота?
В смисъл?
Попречих ли ти да бъдеш щастлив?
Лора.
Моментите с теб...
Бяха най-хубавото в живота ми.
И за мен.
Дойде.
- Ще те изпратя. - Моля те, недей.
Ще ми липсваш.
Всеки ден.
Превод на субтитрите Северина Цанкова