Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
HLEDÁTE TOHO PRAVÉHO? SPOJENÁ SRDCE
JEDNODUCHÝ OČNÍ TEST
Ustupte prosím za žlutou čáru.
VĚDA VÁM NAJDE SPŘÍZNĚNOU DUŠI
ZAREZERVUJTE SI TEST UŽ DNES
NAŠLI SVŮJ PROTĚJŠEK
ZJISTÍTE TO?
VĚDA VÁM NAJDE SPŘÍZNĚNOU DUŠI
SPOJENÁ SRDCE
ZAREZERVUJTE SI TEST UŽ DNES
- Čau. - Ahoj.
- Jak je? - Dobrý. Co ty?
Taky dobrý.
Tak jdeme. Mám na oběd jen hodinu.
Bude to zábava, ne?
To pochybuju.
„Ano, Lauro. Bude to zábava.“
Tak už pojď. Ať to máme za sebou.
JSI PRO MĚ VŠÍM
Dělej.
To bylo vzrůšo.
Tato stanice je bezbariérová.
Víš, že nám to zkazí přátelství.
- Nezkazí. - Ale jo. Všechno tím skončí.
Proč?
Po známých, kteří si díky testu našli spřízněnou duši, se slehla zem.
To není pravda.
Stává se to po testu všem.
Přišli jsme kvůli němu o tolik fajn lidí.
Nenarukovali do války, Simone.
Ne, je to horší. Jsou zamilovaní.
Co když mu bude třeba sto let?
Tak ho budu milovat po zbytek jeho života.
Jmenuj jednoho kamaráda z univerzity, se kterým se po testu stýkáme.
- Jonah. - Jonah a Tornádo Vicky?
Ne. Co je s ní, ani neodpovídá na zprávy. Možná ho zavraždila, a ani to nevíme.
Nebo je šťastnej.
Jo, třeba je šťastnej někde ve sklepě, kde svázanej křičí do ponožky.
Dobře. Jsme tu.
Řekni, že je to dobrej nápad.
Ne. Hroznej.
Super. Díky.
Jsem Laura Sharpová. Jdu na test.
Vítejte.
Chcete provést platbu?
Vítejte ve Spojených srdcích.
Svůj protějšek najdete mrknutím oka.
Kriste.
Ať to bude kdokoli, pak mi zaplatí.
To mu řeknu jako první.
Jo, tím rozproudíš konverzaci.
Mimochodem, Andrea souhlasila, že s tebou půjde na rande.
Ta obryně?
Není to obryně.
Měří přes dva metry. Je to obryně.
Fajn. Tak vás dohromady nedám a umřeš sám.
Dobře.
U nás je štěstí vědecky podložené.
Můžeš to udělat. Není pozdě.
Nechci to udělat.
Chci to prostě najít.
O to přece jde, ne? O objevování.
- Připravuješ se tím o zábavu. - Ale ne.
Ale jo. Proč by se jinak dárky balily?
Proč neříct: „Tady to máš. Je to toustovač.
Veselé Vánoce. Už mizím.“
To by bylo hrozný.
A přesně to ty děláš.
Opravdu.
„Vztahový stav.“
Naprostá tragédie?
Ty máš tak co říkat.
Rovně nahoru do druhého patra.
Díky, že tohle děláš.
No jasně.
- Abychom si užili poslední společný den. - Nech toho.
Budeme se vídat dál.
Slibuju.
Určitě to neděláš kvůli Danovi?
Ne.
No, možná trochu.
Byla to hrůza.
Jo.
Táta ho nesnášel.
Prý by mě po svatbě s ním vydědil.
Pálí mu to.
Slečno Sharpová, už můžeme.
Tak jo. Bylo to skvělý přátelství.
Rád jsem tě poznal.
Nech toho.
Jdi si pro ten toustovač.
Změříme vám tlak a pustíme se do druhé fáze.
Hej.
Budeš mi chybět. Každičkej den.
Budeme oslavovat?
To moje? Ne. To tvoje? Jo.
- Ale ne. Simone, to mě mrzí. - To nevadí. Nechtěl jsem to.
Víc práce. Já práci nesnáším.
- Tak super. Gratuluju. - Je to super zpráva.
Ale moc gratuluju k uvedení na trh. Je to bomba. Jsi skvělá.
- Asi přijde i Andrea. - Ta obryně?
- Je o kus vyšší než ty. - Obryně.
- Jsi hnusnej. Jde se mnou. - Jo.
Je tu Lukas?
Ne. On na tohle není.
To je škoda.
Je to trochu suchar. Ale je můj a já ho miluju.
Pěkný.
Dneska se všichni ožereme.
Ale ne.
Slavíme.
To jsou oni! Tohle je můj kamarád Simon.
- Ahoj. Jak je? Čau. Jak se jmenuješ? - Joshua.
Joshuo, rád tě poznávám.
Lauru jsem potkal na univerzitě, to jí bylo tak 20.
- Jsem na ni hrdej. - Jo.
- Jo, my taky. - Jo.
- Neudělalas nic špatnýho. - Ale jo. Napálila jsem ji.
Ale nenapálila.
- Nic jsi neprovedla. - Sakra.
Všechno v pořádku?
Jo, je to tak milý.
Řeknu Lukasovi něco neupřímnýho,
ale on to vezme vážně a pak se ukáže, že to tak je.
Třeba: „Když nejsem s tebou, bolí mě z toho žaludek.“
Teď rozbolel mě.
- Je to hrozný? - Strašný.
- Tak poznáš, že jste spřízněný duše? - Jo, tím to asi začíná.
Pěkný.
Vypadá to slibně.
- Ahoj! - Ahoj!
- Přišla jsi. - Jo.
Je to šílený.
Tohle je Simon. Simone, to je Andrea.
Ahoj. Těší mě.
- Ahoj Simone. Dobrý? - Jo.
Andrea je zdravotní sestra. Je ohromný, že dorazila.
Skvělý. To je super.
Simon je novinář, třeba najdete společný téma.
Já nevím.
Dejte si drink a já se za chvíli vrátím.
- Dobře. - Jo.
Dáš si taky?
Ne, já nechci.
- A ty si dáš? - Co ty?
- Jo. - Dobře. Tak ti ho seženeme.
Mám pro vás dárek.
Fakt?
Čau. V pohodě?
Čau. Jo. Co ty?
Dobrý. Co se děje?
Píšu Lukovi.
- Všechno v pohodě? - Jo.
Jen mu přeju dobrou noc a posílám pusinky a jiný nechutnosti.
Neprozraď mu, že kouřím.
Proč ne? Co udělá?
Zamkne mě ve sklepě.
To se mi líbí.
Táta ho naprosto zbožňuje.
- Vážně? - Jo.
Myslí si, že je to ten nejlepší chlap pod sluncem. Je jím posedlej.
A to je špatně?
Ne, ale nejsem na to zvyklá.
Přestěhuje se z Glasgow sem, budeme bydlet spolu.
Opravdu?
Ty jo.
To je něco.
Gratuluju.
- Dospěláckej život. - To jo.
Seběhlo se to tak rychle.
Když jsem ho potkala poprvé, nelíbil se mi.
Říkala jsem si, že to byla chyba.
A pak se ti svěsila ramena a uvolnilo tělo.
A vyprávělas mi: „Měla jsem pocit, že jsem s rodinou.“
Já si řekl, že bys s ním teda neměla šukat.
Fakt pěknej příběh. Promiň.
Kde je Andrea?
Asi tancuje s tvýma kamarádama.
Pořád bouchá hlavou do stropu.
Je super, co? Vypadalo to, že se ti líbí.
Je fakt super. To je.
Sbal ji a budeme chodit na dvojitý rande.
Dvojitý rande? Z toho mě zamrazilo.
Pojď. Vrátíme se tam.
Zapomněla jsem...
Vezmi si tu vodu.
- Už to sakra típni. - Ne, ještě kouřím.
Je to nechutný.
Tamhle je.
- Ahoj! - Ahoj! Tady jsi.
Hubana uprostřed. Teď!
- A co já? - Tak jo.
Co spolu vy dva máte?
Co tím myslíš?
Jste si fakt hodně blízcí.
Jsme spolužáci z univerzity. Kámoši.
Kámoši, co spolu nikdy...
nechodili?
Kde bydlíš?
Vauxhall. A ty?
- Clapham. - No neke.
- Jak jedeš domů? - Jak...
- Taxi. Jo. - Taxi.
Jeď! Sakra, jeď!
- Ahoj. Dobrý? - Jo.
Promiň, jedu pozdě. Všichni dodržovali rychlost.
V pohodě? Budeme tam asi za deset minut, jo?
Je to děsivý, co?
- Máš nový auto? - Jo.
Měls krizi středního věku?
Je to otíratelný?
Nechceš o tom mluvit?
Kdybych to auto viděla na parkovišti, řekla bych si, že ten chlap přišel o ptáka
a musí jezdit v tomhle odporným autě.
Jsi hnusná. Je to pěkný auto.
Cos řekl Andree?
Nic jsem jí neprozradil. Nevěděl jsem, jestli jí o tom chceš říkat.
Je doma?
Ne. Je v práci.
A sakra. Promiň.
- Co je? Ježíši. - Zaplatím to.
- Vlastně se to dá otřít. - Mám něco v tašce do posilky. Počkej.
Tu máš.
- Promiň. - Ale ne. Mě to mrzí.
Víš, co se nedávno stalo?
Říkal jsem ti o neděli?
Měli jsme s Andreou ráno sex.
Bylo to fakt dobrý. Moc dobrej sex.
Výborně.
Tak dobrý, že se o tom bude psát.
Byli jsme oba moc spokojení.
A pak jsme spolu jen tak leželi a bylo to vážně moc pěkný.
Leželi jsme tam, zranitelní a zamilovaní
a ona se mi podívala do očí a řekla:
„Co kdybych nám připravila snídani
a pak se půjdeme projít na farmářský trh?“
Ne. Cos odpověděl?
Řekl jsem: „To mě rovnou odstřel.“
Sakra, Simone.
Celkem ji to rozrušilo.
Tím si páry občas procházejí, víš? Musí spolu dělat nudný věci. Je to rituál.
Proč? Kdo to vymyslel?
Co se na tom trhu vůbec děje?
Prodávají tam farmáře? Co tam mají?
Farmáři sedí na podstavci a nechají se vydražit?
- „Pěknej farmář.“ - Dost!
„Vykrmíme ho buřtama. Je k sežrání.“
Divím se, že ti neutekla.
Asi netrefí ven z domu.
100% ZÁRUKA ZAREZERVUJTE SI TEST
Aspoň jsi dostala pěkný nový šaty.
A taky pilulky.
Suprovej den.
Není špatnej.
- Nezeptala jsem se na to povýšení. - Nedostal jsem ho. Vybrali Amala.
- Amala? - Nováček. Všichni ho milujou.
Já ho nesnáším.
Věnuje se charitě a je korba.
- To je kretén. - Jo.
To mě mrzí.
Ne, to nevadí.
Jsem teď nejstarší člen týmu a to je super, ne?
Jo. Fakt super.
- Vážně super. - Jo, super.
A co uděláš?
- Zabiju se. - Paráda.
Nebo...
Já nevím. Začnu něco svýho.
To bys měl.
Asi to udělám.
Asi jo.
Už chceš vycouvat.
Promiň, že jsme se nevídali.
Andrea maká na tom doktorátu
a mě, však víš, nepovýšili a tak.
To nevadí. Oba toho máme hodně.
Ale chyběls mi.
Ty mně taky.
Můžu se na něco zeptat?
Že měla ta sestřička děsně malou hlavu?
Říct, že byla jako hroznová kulička, by bylo přehnaný.
Spíš byla jako hroznový semínko.
Jak si vůbec čistí zuby. Kde... Tak malej kartáček neexistuje.
Já tu její hlavu nechápu.
- Dobrý? - Jo.
- Mám někoho zavolat? - Ne, seď.
Zlato, moc mě to mrzí.
- Promiň. - Ahoj.
Byl jsem daleko.
- V pořádku? - Jo.
Mrzí mě to. Co se děje?
Byla jsem za sestřičkou a teď čekáme na odborníka.
Tak jo.
Někdo pro ni má brzo přijít.
Poslyš, díky, žes přijel.
- Moc děkuju. - Není zač.
Vážím si toho.
Tak co říkali?
Změřili mi tlak a odebrali krev.
Teď čekáme na ultrazvuk a pak budou vědět víc.
- Počkej. S někým promluvím. - Ne.
Seženu sestru. Pospíchá to.
- Dobrý den. Pardon. - Zdravím.
Promiňte.
Už půjdu.
Děkuju.
Tak mi pověz, co se stalo.
Mrzí mě to.
V pořádku?
Jo.
Určitě?
Jo, určitě.
Pojďme.
- Super místo. - Moc pěkný.
- Skvělá volba. Krása. - Díky.
No fakt, člověk úplně zapomene, že lidi pořád chodí ven a...
Těší nás, že jste poprvé zase vyrazili ven s náma.
Už jsme se neviděli tak dlouho.
No, pracovali jste na miminku.
- Jo. - To je pravda.
- Jak se má? - Dobře.
Vypadá jako brambora.
- Ne. - To musíme vidět.
Rozkošná brambora.
- Tady je fotka. - Posílej.
- Posílám. - Dobře.
- To je moc roztomilá brambora. - Díky.
Co práce, Lukasi?
Není to špatný. Přesouváme laborku do St. George’s, takže...
Na jih Londýna.
My jsme se přestěhovali do Vauxhallu.
- Super. - Nevím, jestli... Jo.
- Je tam pěkně? - Jo.
- Mohli byste zajít na oběd. - Jasně.
- To mohli. - Jo.
A kdo hlídá miminko?
- Lauřina máma. - Jo.
Táta má doma ubytovanou pečovatelku
a máma se chytá každé příležitosti, kdy může vypadnout ven.
Copak je?
Nic. Jen mu nefungujou dobře plíce, takže má trvalou péči.
- To mě mrzí. - To jsem netušil.
- To nic. Moc jsme spolu nemluvili. - Jo.
Andreo, ty učíš?
Na Hollowayi.
Digitální management, je to fakt nuda.
To není pravda. Její přednášky jsou super.
Plný digitálních vtípků.
Proč jsme se neviděli dřív?
Jsme zaneprázdněný dospěláci.
Jaký to je?
- Hrozný. Nesnáším to. - Příšerný.
- Hotová noční můra. - Jsi na tom fakt děsně.
Je to tak.
Objednáte si?
Ještě nevíme. Pardon.
Na Andreině kampusu
je podnik, kde jsou páry, ale i trojice a čtveřce...
Čtveřice.
A dva z nich jsou spřízněný duše, ale ti ostatní ne.
- A všichni si to rozdávají. - Vážně?
- Jsou šťastný, že jo? Jsou? - Jo.
- Spřízněný duše? - Paráda.
No jo. Já se od toho držím dál, ale vypadají šťastně.
To jo.
Ten test v lidech vyvolává přesvědčení, že někde existuje partner jen pro ně,
ale já nevěřím, že láska je jen mezi dvěma lidma.
Ale je. Z empirickýho hlediska.
Teď máme ten test,
takže víme, koho máme milovat, a zbytek je jen...
- Já nevím... - Nedůležitej?
Ne. Nechci říct nedůležitej.
Nevím. Je to těžký. Prostě...
Někdo na periferii tvýho života.
- Milý. - Nemyslím tím...
Hele, kdybys Lauře nedal ty peníze a nevzal ji na test,
tak bych ji nepotkal...
- Ještě mi dluží. - Jo.
- Vážně? - Jo.
Co? Tys ji tam vzal?
- Jo. - To jsem nevěděla.
Nepřišla na to řeč.
Neřekls mi to.
- Náhoda. - Aha.
Já nevím, co si o testu myslím.
- Aha. To potěší. - Ne.
Očividně máme štěstí a jsme zamilovaní a je to super.
- „Super.“ - Řeknu to jinak.
Jsem ráda, že jsem na test šla.
Jsem ráda, že jsme spolu, zamilovaní a tak,
ale myslela jsem, že pak bude život přímočařejší
a že to vyřeší moje potíže, ale to se nestalo.
Jsem to pořád já, asi jsem měla jít na terapii.
To je alternativa. Chodíš tam?
- Ne. - Dobře.
Jo.
Přivedlo mě to k tobě...
a ty jsi součástí mýho života.
Když je to těžký, podpoříš mě.
To spolu sdílíme a je to vážně krásný.
Mám vážně štěstí.
Já jsem součástí tvýho života moc rád i přes ty těžkosti, takže...
Vidíš?
- Vyšlo to. - Už je to tu.
- Nevtipkuju. - Ale chceš.
Ne. Přísahám.
Ty test nesnášíš.
Není to pro mě. Nešel bych na něj.
Ale vidím páry, jako jste vy, a očividně to funguje, takže...
Díky. Toho si vážíme.
My s Laurou si to myslíme.
O přestávce jsem chtěl odejít.
- Líbilo se ti to? - Jo.
Jestli máš čtyři hodiny a nemáš se rád, tak na to jdi.
- Čtyři? - Doporučuju.
Bože.
- Hele. - My jsme tam.
Co? My parkujeme tady dole.
Nedáme si ještě skleničku? Co říkáte?
- Já... - Jednu?
- Rád jsem tě viděl. - Já tebe taky.
- Dáme ten oběd. - Gratuluju.
- Těšilo mě. - Mě taky.
Já vstávám v 6:00, ale vy jděte, jestli chcete.
- Jednu skleničku? - Já...
Nepřipravila jsem se na semináře, takže...
Pravda. Jasně.
Ty jdi.
Jen jdi.
Ne, mám důležitý porady a tak. Nejde to.
Rád jsem tě viděl.
Tak jo.
- Jako dospělák jsi na prd. - Jo, děs.
- Ahoj. Mějte se. - Čau.
- Ahoj. Super večer. Mějte se.
Hej.
Hele, co je?
V pohodě.
Co se stalo?
Já to věděla.
- O čem mluvíš? - Já to věděla. Jsem blbá.
- Andreo. - To nevadí. Já to tušila.
Andreo. Hej.
Promluvme si.
Chci jet domů.
- Ahoj! - Ahoj.
Jak se máš?
- Skvěle! A ty? - Výborně.
- Tak jedeme. - Jo.
Nemuselas jezdit. Mohl jsem jet taxíkem. Musíš mluvit s lidma, ne?
Bože. Cokoli, abych od nich unikla.
Koukají na mě a říkají: „Upřímnou soustrast.“
A já jim poděkuju.
A oni na mě dál zírají, jako bych snad měla říct ještě něco.
Je to daný?
Co mám dělat? Já to netuším.
Asi máš říct: „Děkuju, ale byl to hroznej homofob.“
- Rád vás vidím. - Nápodobně.
Díky, že jste přišli.
- Vítejte. - Ráda vás vidím.
Nápodobně.
Ani po 42 letech nešel do penze.
Chtěl odejít na kulaté výročí, ale nedokázal přestat.
A když do penze konečně odešel, tak protože už to fyzicky nezvládal.
Bylo pěkné slyšet,
jak jeho bývalí zaměstnanci vzpomínají na to, jaký byl,
že to byl slušný člověk s dobrou morálkou.
A taky byl tvrdohlavý. Hrozně moc.
Hýčkal si svoji nevraživost, jako by byla poklad.
Když mi bylo šest, vzal mě do práce
a já se jeho sekretářce vykakala do odpaďáku.
Nikdy mi to neodpustil...
a vykládal to všem mým známostem.
Měla jsem si něco napsat.
To s hovnem v odpaďáku nebylo v plánu?
Bylo to zlý?
Dojemný.
Nemáš něco silnějšího?
Tabletky jsem na obřad nepřinesl.
Jsem blbec.
Slyšela jsem o Andree.
Podle mě jste byli skvělej pár.
To jsme byli.
Cos provedl?
Nic, ale díky, že to hned předpokládáš.
Nemáš zač.
Já nevím.
Prostě...
to asi ani jednomu z nás nestačilo. Nejspíš.
Luke je báječnej.
Je tak vyrovnanej.
Skvělej táta.
Ví, kdy má dělat, že ani jednu z nás neslyší.
Je to dříč a nikdy si nestěžuje. Víš, jak vyčerpávající je být vdaná za...
- Všichni vypadáme špatně. - Cítím vinu i jen proto, že existuje.
Koukni na něj.
Stará se o tvoje dítě, zatímco ty hledáš fet.
Můžu něco říct?
Bože. To zní zlověstně.
Měl by ses ozvat svýmu tátovi.
Lauro.
Myslíš si, že jsi tvrďák a nic nepotřebuješ, ale...
Určitě máš něco na srdci, ale pak už bude pozdě.
Promiň. Ani nevím, co se mezi váma přihodilo.
- Promiň. Jsem zničená. - Ne, mrzí mě to.
Tohle jsem nikomu neřekla...
Prošla jsem tátovy věci.
A...
Našla jsem krabici retro porna.
Můžeš ho dostat ty.
To je báječná zpráva. Milerád ho zdědím.
- Přál by si to. - Jo.
Jo.
Ty jo.
Taky jsem našla krabici dopisů.
Byly od jedné ženy, se kterou asi byl, než jsem se narodila.
Byly jich stovky.
Popisuje mu v nich svůj den
a píše, jak moc jí chybí a že nezpochybňuje jeho rozhodnutí.
Ale není den, kdy nepomyslí na to, že...
A on jí pořád odepisoval.
Nesetkal se s ní, jenom jí psal.
Schoval si je.
Úplně všechny.
V těch dopisech je tolik lásky.
S mojí mámou to tak neměli.
Ježíši.
Jo.
Srdcervoucí. Proč prostě nešel za ní?
Byl s tvojí mámou.
Měl tebe.
Byl to slušnej chlap.
A protože...
tak už to chodí.
Nebo ne?
Přines nám pivo.
Tak jo, rebelko.
Ten den, co jsem šla na test...
Dal jsi mi peníze, protože jsi čekal, že to budeš ty?
Ne.
Díky.
Děkuju, že jste přišli. Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Rád tě vidím. - Jak je?
- Znáš to. - Jo.
Díky, žes přišel.
- Pěknej obřad. - Díky.
- Laura byla nervózní, víš? Takže... - Zvládla to dobře.
To jo.
Poslední dobou je to náročný.
Asi tě potřebuje.
Nepřiznala by to, ale víš, jak to s ní chodí.
Jo. Asi jo.
Minulej měsíc týden nevylezla z postele.
Bylo to úplně nejhorší.
To mi neřekla.
Když si potřebovala ulevit, obracela se vždycky na tebe.
Já ty vaše vtípky nedávám.
A...
Když tě potřebuje, ty jí vždycky pomůžeš.
Chci ti říct, že si toho vážíme. Opravdu, my oba.
Nemáte zač.
- Díky. - Děkuju.
- Tak já už radši... - Jo, jdi.
- Uvidíme se za chvíli, ano? - Jo.
Ahoj.
Co budeš dělat večer? Už to víš?
Možná uvidíš troly a co dělají.
- Nechci... - Ahoj.
Ahoj.
- Už musím jet. - To snad ne.
Musím tam být do osmi. Kvůli práci. Volá mě velkej šéf.
Prosím, zůstaň tu.
Musíš mluvit aspoň s některýma z nich.
Nenuť mě k tomu.
Ahoj. Rád jsem tě viděl.
Upřímnou soustrast.
To myslíš vážně?
Zdá se, že jo.
Sascho.
Proboha. Ty máš ale sílu.
Půjdeme za tátou.
- Tati. - Ano?
Nechci jít, tati.
A kam chceš?
Do hajzlu.
Lauro.
Do prdele.
- Ahoj. - Ahoj.
Ať je to za náma. Musím zpátky.
- Dáš si kafe? - Jo.
Dobrý den. Dvě černé kávy.
- Jistě. - Super. Díky.
- Prosím. - Díky.
Díky, žes přišla.
- Mám chuť požádat o zákaz kontaktu. - Lauro, prošel jsem si peklem.
Přišlas, bylo to skvělý a pak jsi beze slova zmizela.
Psal jsem ti, volal. Nevěděl jsem, jestli jsi v pořádku.
Do tvé práce jsem se přišel ujistit, že žiješ. Nechápu, co se stalo.
Zneužils mě.
- Ve dvě ráno jsi přišla ke mně domů. - Byla jsem zranitelná.
Tys políbila mě, Lauro.
Umřel mi táta.
Zneužils mě v nejzranitelnější chvíli.
- To ti neodpustím. - Neházej to na mě.
Jsem vdaná.
Kdybych to tak mohla... celý smazat.
Cítím se naprosto příšerně.
Musím s tím doma žít. Ty si jen užíváš. Můžeš ošukat kohokoli.
Co to meleš, Lauro?
Já z toho šílím.
Nemůžeš dělat, že to nic nebylo.
Nebylo. Nic to neznamenalo.
Přišla jsem ti říct, že jsem udělala hroznou chybu.
- A teď odejdu. - Lauro.
To je nesmysl. No tak.
Nech mě prosím na pokoji.
Už tě nechci vidět.
- Madam. - Neblbni.
- Zdravím. Vítejte. - Dobrý den.
- Jaká byla cesta? - Dobrá.
Odnesu vám to.
Tudy prosím.
Pane a paní Tavistockovi, váš pokoj.
- Páni. - Děkujeme. Díky.
Já jsem mu neřekl, že jsme svoji, jen jsem zarezervoval pokoj pro dva.
Ale ne. Já vím. Bylo to vtipný.
Dobře. Tak jo.
Do háje. Koukni na tu obří koupelnu.
Je větší než ložnice.
Ty jo. Je obří.
Klidně můžeš spát tady.
Je to až moc.
Jo.
Super.
Šampaňský.
„Horké kamenné blaho.“
„Zábal Mystický prales.“
Tohle lidi dělají?
Jsem fakt nervózní.
Já taky.
A proto asi předčítám názvy procedur.
- Co chceš dělat? - Já nevím.
Asi bych si měla zavolat a pak si můžu vypnout mobil.
Nebudu si s tím pak už dělat starosti.
Jasně.
Tak já si půjdu zaplavat a ty si to vyřiď, jo?
Dobře.
- Simone. - No?
Je to tu fakt moc pěkný.
Děkuju.
Držím ti palce.
- Díky. - Tak zatím.
Mluvils s Robbiem?
Správný rozhodnutí.
Jo.
Jo, dobře. Dneska jsem měla tři porady
a teď si budu užívat svýho ubytování.
Je tu velká vana, tak se do ní naložím...
Jo.
Dej jí ode mě pusu, jo?
Jo. Taky tě miluju.
Čau.
Byl jsem nad věcí.
To jsi vždycky, miláčku.
Můžu vás uvést ke stolu?
Víte co? Promiňte, můžu to zrušit?
Zůstanu tady a dám si jen drink. Děkuju.
Ahoj.
Jak ses měla?
Šla jsem se projít.
Trochu mě přepadla panika.
Chtěla jsem se vrátit domů. Skoro jsem to udělala. Ale jsem tu.
Dala jsem si sprchu a je mi líp.
Co ty?
Jo. Zaplaval jsem si. Chtěl jsem se utopit, protože jsi zmizela.
Ale to mi nevyšlo, tak se tu upíjím k smrti.
Jenže pořád žiju. A jsem na tom dobře.
Jak dospělé.
No jo.
Máš s sebou nějaký pilulky?
Nemáš to na starost ty?
Sakra.
Děkuju.
Dáte si něco?
Extázi tu asi nemáte, co?
Promiňte.
Tak to, co má on.
Děkuju. Tohle vám dám. Díky.
Promiň, prostě...
Už se ani neumím chovat normálně.
Protože je to divný. Je to sakra divný.
Těší mě. Já jsem Gary.
Gary. Těší mě.
Já jsem Sarah.
Sarah, jo?
Co tě sem přivádí, Sarah?
Jsem tu na konferenci.
Na téma?
Pašeráctví.
Pro, nebo proti?
Navrhuju tiché lodě.
Převážejí zboží sem a tam.
A ty?
Já jsem na útěku.
Zpronevěřil jsem z firmy 15 milionů.
To je pěkná pálka.
Jo. Ale pak přišli na moje heslo.
- A na jaké? - Garyjelegenda41.
Vaše pití.
- Děkuju. - Nemáte zač.
Je vtipný, že právě chci koupit loď, Sarah.
Potřebuju utéct na Svatou Lucii.
Tak na Svatou Lucii?
- To je pěkné. - Velmi.
Asi ti s tím můžu pomoct.
- Jo? - Ale má to háček.
To jsem čekal. Jaký?
Chci se přidat. Pojedu s tebou.
A jak to přesně vidíš?
Budeme muset odjet hned ráno.
Půjdeme rovnou k lodi.
Dorazíme před západem slunce.
- Rychlá loď. - Hrozně rychlá.
A až tam dorazíme?
- Skoupíme chlast. - Všechno vypijeme.
Pak přesedláme na pilulky.
A na herák, jestli tam bude.
Má to ještě jeden háček.
Jaký?
Museli bychom si to rozdávat celý den, každý den, protože já jsem děsně náruživá.
- Vážně? - Jo. Přes to nejede vlak.
No tak...
Když dostanu tu loď...
- Na to si ťukneme, Gary. - Proč ne, Sarah.
Do háje.
Co sedmýho? Budu v Irsku.
Já ve Walesu.
Fajn. Potkáme se napůl cesty.
Platí.
Až skončíš svoji nudnou práci, přijedeš za mnou do Irska.
Napovíš mi? Kam do Irska?
Ne. Musíš hádat.
Nebo ti napíšu.
Co bude snazší. Musím jít.
V úterý jede Lukas se Saschou k babičce do Glasgow. Užijeme si večer.
Mám pohovor ve Španělsku.
Chceš mě mučit?
Jo. Podle toho já plánuju.
Pak můžu o víkendu třiadvacátýho.
To je za dlouho. Co mám do té doby dělat?
Vyrob si mě z krabice a nalep na zeď.
- Mám na to toužebně zírat? - Jo.
- S erekcí? - Jo.
- Byl bys super táta. - Protože ten můj je hajzl?
Teď.
Ptala se na tebe moje máma.
Ano?
Jo. Řekla: „Jak se má? Vídáš se s ní?“
A já na to: „Vídám. Víš co? Občas jo. Pořád jsme dobří kamarádi.“
Měla z toho radost.
Tos řekl? Kamarádi?
- Řekl jsem, že blízcí. - Moc blízcí.
Až tak blízcí, že občas bývám v ní.
- Teď. - Vůbec ne.
- Kolik ti bylo, když se rozvedli? - Tak osm devět.
Vídals ho pak?
Měl novou přítelkyni, co hodně pila a byla příšerná.
Jednou mě o víkendu vyzvedl, seděli jsme v autě
a já jsem mu řekl, že tam jet nechci.
Povídám: „Nepodnikneme spolu něco jen my dva?“
A on úplně ztichl.
Potom to auto otočil
a odvezl mě zpátky domů, kde mě vysadil.
Pak už jsem ho nikdy neviděl.
Proč se tak tváříš?
Když se mi takhle otevřeš, jsem z toho nadržená.
Do háje.
Ty jsi ale zvrhlá.
Nedávno si mě zavolali.
Mám otevřít kancelář v Hongkongu.
Chtějí expandovat.
To zní jako velká příležitost.
Jo.
Ale odjel bych moc daleko.
Jo.
Tak jo. Vyprovodím tě.
Ne, to nemusíš.
- Určitě? - Jo.
Díky.
Já Lukase neopustím.
Ani to po tobě nechci.
Miluju tě.
Jo?
Taky tě miluju.
Tak už jdi.
Viděla jsem Claire.
Ahoj Simone.
Ahoj.
Nazdar.
- Rád tě vidím. - I já tebe.
- Čau. - Ahojky.
Jak se máš?
Dobře.
Nepůjdeme dovnitř?
- Jo? - Jo.
- Super. - Zaparkovals dobře?
- O kus dál. - Tak fajn.
Poslyš...
Rád bych si s tebou pak promluvil.
Jo. Jasně.
Dobře.
Jak se máš? Už se těším.
Dámy a pánové, přivítejme nevěsty.
Krása!
Tady jsi.
- Čau. Jak je? - Ahoj.
- Dobře. - Bavíš se?
Jo. Dobrý. Co ty?
Paráda. No jo. Seženu ti pití.
Právě jsem objednal rundu. Dáš si něco?
- Seru na to. Tequilu. - Dobře.
Promiňte. Pardon. Přinesete mi tequilu?
- Na zdraví. - Díky.
- Jak se máš? Dobře? - Dobře. Co ty?
Vlastně to jde fakt moc dobře.
Sascha je v parádním věku
a Laura...
Lauře se daří moc dobře. Mám fakt štěstí.
To mě těší.
Díky.
Víš, musím se tě na něco zeptat.
Stalo se mezi tebou a Laurou něco?
Co tím myslíš?
Já nevím. Stalo se něco?
Neviděli jsme se už nejmíň rok.
Ať už jde o cokoli, můžeme to napravit.
Lauře jistě chybíš taky. Mně jo.
Kámo, to ne.
Jsme v pohodě. Je to pořád stejný, myslím si.
Já to tak vidím.
Jen jsem měl fakt hodně práce.
Nevídal jsem se s nikým.
Aha. Jo. Určitě?
Nejspíš. Pokud něco neříkala. Já...
- Ne, hele... - To...
- Fajn. Skvělý. Bál jsem se. - Jo.
Zkrátka náš život je lepší, když jsi jeho součástí.
- Takže... - To je...
- Jseš moc milej, díky. - V pohodě.
Počkej. Tak co se děje?
Laura říkala, že pracuješ v Hongkongu.
Ale ne. Nevzal jsem to.
Měl jsem toho hodně tady.
Na zdraví. Tak jo.
Jasně. Máš důvod tu zůstat.
Musím je roznést, nebo...
- Já vím. - Ne. Rád jsem si popovídal.
- Jasně. - Uvidíme se pak.
- Tak potom. - Děkuju.
Umíš to roztočit. Ne abys řídil.
Ne. Jsou bez alkoholu.
Dobře. Uvidíme se pak.
SK-84 do Amsterodamu odlétá za deset minut od brány deset.
Poslední výzva. SK-84 do Amsterodamu.
Ahoj. Kde vězíš?
Ahoj. Víš...
Jsem ještě doma. Nezvládnu to.
- To je vtip? - Promiň.
Řekla jsem, že jedu s Jennie kvůli médiím, ale nemohla mě sehnat
a zavolala Lukasovi. Je to noční můra.
Jsi tam?
Jo. Trčím tu jako kůl v plotě na odletech.
Promiň. Chtěla bych tam být.
Ne. V klidu. To nevadí. Jsem jen... zklamanej.
Tak jeď sám. Bude to pěkný. Je to zarezervovaný.
Ne. Bez tebe je to na nic.
Promiň.
- Neomlouvej se. Nezlobím se, jen... - Máš klíče od auta?
- Musím jít. Promiň. - Těšil jsem se, že...
Jo.
Tohle řídit neumím!
- Hrůza. Hýbe se tvoje sedadlo? - Ne.
Výborně. Vyhráváš!
Jo. Paráda.
Jo.
Nechoď daleko.
Prohráváš. Zkusíš to znovu?
- Blbost. - Prohráváš.
- Jasně. Vybíjení klaunů? - Jo.
Sakra. Lukasi, promiň. Popletla jsem termíny.
Ne. To nevadí. To vůbec nevadí. Zruším to.
Jo. Hned zítra se vrátím domů.
Odjedu dřív. Ne, to nevadí.
Dej jí pusu. Miluju tě.
Myslíš někdy na Andreu?
Občas.
Ona to věděla, že jo?
Milovals ji?
Snažil jsem se.
To mě mrzí.
To nemusí.
Nebylo to jako s tebou.
Já vím, ale musela pořád uvažovat,
jestli jsi to myslel upřímně, když jsi jí řekl, že ji miluješ.
Co se děje?
Ubližujeme ostatním.
A oni o tom ani nevědí.
Lidi se rozvádějí.
Nech toho.
Stává se to pořád.
Máme dítě.
Dokonce i lidi s dětma.
Já od Lukase neodejdu.
Ty asi nechápeš, jak je to pro mě složitý.
A pro mě je to snadný?
Víš, co se děje po tvým odchodu? Jdu domů sám a sedím tam ve tmě.
Potom čekám, až se uráčíš se mnou setkat.
Já mám manžela a dítě a dokonalej život, co si ničím.
Když je na mě hodnej, připadám si jako zrůda.
- Já vím. Já to chápu. - Ne, nechápeš.
Nechápeš to. Prožíváš jen to pěkný.
Promiň, ale je to pro tebe snadný. Zkrátka je.
Co to děláš?
Nebudu se hádat ve spodkách.
Aha. Mám se teda obléct taky?
Už mi to takhle nestačí.
Co to povídáš?
Musíš od něj odejít.
- Ne. Něco jsi mi slíbil. - Před lety.
Ne. Slíbils to.
Lidi se mění, Lauro. I já můžu.
Ty nechceš něco víc, Simone.
Jsou věci, co před tebou nevytahuju, protože bys to nezvládl.
Přesně to chci. Chci s tebou sdílet všechno.
Ale já to nechci.
To není pro nás. Na to mám někoho jinýho.
Já Lukase miluju. Nechci ho opustit. To už jsem ti řekla.
Promiň.
Asi bys měl jít na test.
Funguje to. Vážně. Prospěje ti to.
To je tvoje řešení?
Chci, abys byl šťastnej.
Já ten test nepotřebuju. Už vím, že jsi to ty. Má druhá polovička.
Já to nejsem.
Byl jsem tu pro tebe. Neprožívám s tebou jen to pěkný.
Dal jsem ti půl života, protože tě miluju. Nechápeš to?
Ale z tohohle nic víc nebude.
Jo.
Do hajzlu.
Ty odcházíš?
Neblbni. Chováš se tak dětinsky.
Chováš se dětinsky, Simone. Vrať se.
Chováš se jako děcko.
O mě si starosti nedělej, obejdu se bez tebe.
Jo, obejdeš.
Do prdele.
- Ahoj. - Nevstávej.
- Ahoj. Těší mě. - Ahoj.
- Díky, žes přišla. - Promiň, že jdu pozdě.
Ale ne. Zkrátka Londýn. Všude zácpy.
- Běžela jsi. - Jo.
Ahoj.
Ahoj. Moc ráda tě vidím.
Jo.
Manny dělal něco pro náš časopis.
Prý jsi měla jedno špatný rande za druhým.
- Je to tak. - Jo.
Řekl mi: „Musíš se s ní setkat. Stýká se se samýma parchantama.“
Napadlo mě, že k nim teda asi patřím.
- To ti řekl? Tak domluvil to rande? - Jo.
- Jasně. - Super. Díky, Manny.
Už ses s někým setkal a pomyslel si:
„Z čeho proboha usuzuješ, že se hodím k téhle šílené ženské?“
- To chápu. - Jo.
- Stává se mi to. - Manny mi řekl, že nesnášíš test.
Tím mě přesvědčil.
Nesnáším. Všem ničí život. Co si myslíš ty?
Jo. Rozhodně.
Kdyby na něj tak nikdy nepřišli. Zatracený vědci.
Možná jsme poslední dva na Zemi, co odolávají.
Jo. Nezapomeň tu myšlenku. Hned se vrátím.
- Je to Patrice. - Patrice.
Žije v Argentině.
Je to hrůza. Znovu se uvidíme v říjnu a...
Jo. Povídáme si denně a je fakt sexy.
To je vážně skvělý, protože ty jsi byla proti testu.
Proč jsi změnila názor?
No...
vlastně díky tobě.
Cože? Proč?
Hele, vím, že mezi tebou a Simonem něco bylo.
Možná to něco bylo. Možná to nebylo nic. Já nevím. Je to fuk.
Ale jsem si jistá, že on tě určitě miloval.
- A že jste k sobě něco cítili. - Simona jsem neviděla celou věčnost.
Jo. Ne. To fakt nevadí. Já to chápu.
Hodně dlouhou dobu jsem kvůli tomu byla naštvaná,
ale teď vidím,
že i po všech těch letech jsi pořád s Lukasem.
No ne? A on je s tebou.
Je to navždycky.
A jste moc šťastní, že jo?
To jsme.
Já Lukase miluju.
Jsme opravdu moc šťastní.
A to je ono. Ty jsi důkaz.
Když jsem Patrice potkala, tak jsem to zkrátka cítila.
To mám radost.
Děkuju.
Já parkuju tady.
Tak jo.
Byla to zábava.
To byla.
Zopakujeme si to?
Jo. Jasně. Zopakujeme.
Vidíš, je to zábava, když se rozhodujeme sami.
Uvidíme se brzy.
- Ahoj. Jdu pozdě. - Ahoj Jennie.
- V pohodě. Čekala jsem to. - Neser.
- Pěkně voníš. - Ty taky.
- Jsi připravená to uvést, jak jsi říkala? - Jistě.
Potřebujeme sem dát židle. Jay je připravená.
Ví, kterou kapitolu přečte?
- Ví to. Devět, nebo deset. - Jo.
Nerozhodla se. Žije okamžikem.
- Dobrý večer. - Aspoň tu mají nápoje.
Jo. Prosím.
- Dáme si? - Děkuju.
Dobrý večer.
Simone.
- Indi. - Jak se máš?
- A ty? Rád tě vidím. - Skvěle.
Indi napsal do letního vydání a je to přeborník na uzávěrky,
- což není obvyklý. Díky. - Jak milý. Posledně mi tohle neříkal.
Jak se vám to líbilo?
Vlastně je to fascinující.
Kdo to je?
To je...
Chodil s mou kamarádkou.
Už je to dávno, neviděla jsem ho roky.
Je s novinářkou z Culture, snad o nás napíše pěkně.
Jdeš?
Víš co, Jennie, nemohla bys to zahájit ty?
Co se děje?
Prostě se necítím dobře.
Jistě.
Víš, že veřejně vystupuju ráda.
Dobrý večer. Vítejte.
Rádi vás tu dnes večer vidíme.
Máme pro vás velmi speciální program.
„I kdyby své pocity dokázala popsat,
Craig by jim jistě neporozuměl.
Nepůsobil jako muž, který se nechá strhnout pocity.
Které ženě by se zamlouval muž,
s nímž poprvé komunikovala přes textovou službu pro dospělé?
Nemohla ale přijít na to,
proč byly zprávy od Andrewa v posledních šesti hodinách jiné.
Používal stejnou interpunkci i abecedu.
Stejnou základní slovní zásobu s fintami, nedostatky, omezeními i rozsahem.
Šlo spíš o pocit než o jazyk.
Z týchž 26 písmen abecedy
a způsobů, jakými je lidí spojují
a tvarují z nich dílky, dokázal vyčarovat spojení.“
Lauro!
Jen tak odejdeš?
Neřekneš: „Ahoj. Jak se máš?“
Ahoj. Jak se máš?
Dobře. Díky.
Co ty?
Sluší ti to.
Děkuju. Tobě taky.
Jak se má Lukas?
Skvěle.
A Sascha?
Má se dobře.
Dobře.
Jsem tu s přítelkyní.
To je skvělý.
Jo, to je.
Je tvoje...
Můj toustovač?
Ne.
Jak dlouho jste spolu?
Moc dlouho ne.
Snažím se jít dál od té doby,
však víš, co ses na mě vysrala.
Ty ses vysral na mě.
Nech toho.
Volal jsem ti hodněkrát.
Nemohla jsem k telefonu.
Nemohla jsem... to vzít.
Stěhuju se do Kalifornie.
Nabídli mi práci a je to skvělá příležitost.
Tady mě už nic nedrží, takže...
Ne, asi nedrží.
Odjíždím za měsíc.
Musím už jít. Musím jim vysvětlit, proč jsem odešla.
Ale moc ráda jsem tě viděla.
Žádnou jinou milovat nedokážu.
Jen tebe.
Ty jsi...
Sakra, jsi pro mě jako heroin.
Ten jsi nezkusil.
To nevíš. Možná jo.
Vím to.
Ty jo.
To je nádhera.
Chci tam skočit.
Kontaktoval jsem tátu.
Páni. To je velká novina.
On...
umřel před čtyřma rokama.
Nikdo nám to neřekl.
Ježíši, Simone. To mě moc mrzí.
Ne, to nemusí. Jen...
Neviděl jsem ho asi 35 let.
Nevím, co jsem čekal,
jak jsem si představoval, že to uzavřu.
Simone.
Tak proč jsi mu zavolal?
Nechtěl jsem zas něčeho litovat.
Měl jsem ti to říct.
Když jsi šla na test, měl jsem ti říct, že tě miluju.
Měl jsem říct, ať to neděláš.
A ty si myslíš, že bys mě zastavil?
Mazej do moře.
Co to je?
Popral jsem se s oknem a prohrál.
Jak vypadala?
Do toho, co provádím s oknem, ti nic není.
Měla ostrý zuby, co?
Kde jsi tu upírku potkal?
Na parkovišti. Řekl jsem jí: „Už jste jedla?“
Co odpověděla?
Řekla: „Ještě ne.“
A já: „Nechcete něco k zakousnutí?“
Špatně jsem vyhodnotil situaci.
Tak.
Musím to vzít.
Ahoj. Dobře. A ty?
Jo. Ne, moc dobře.
Dorazila spousta lidí.
Prodali jsme asi tisíc kusů.
Přesně tak. Jak se máš ty?
Vážně?
Chrápala jsem?
Tos byla ty? Já myslel, že kraken.
Jak se ti můžu líbit?
Mám to rád. Uklidňuje mě to.
Jako...
Je to tak erotický.
Kolik nám zbývá času?
Auto už jede.
Jasně.
Kdy odjíždíš?
Za týden.
Třeba můžu jet s tebou.
A jak?
Museli bychom jet hned. Nesmím se vrátit domů.
Jo, nesmíš se vrátit.
Pojedeme rovnou na letiště, odletíme do Ameriky.
Najdeme si super byt.
Fakt pěknej. S koženýma pohovkama.
S hnusnýma pohovkama, co se dají otřít.
Skoupíme chlast.
- Všechno vypijeme. - Rychle najdeme dealera.
- Přesedláme na herák. - A na koks, jestli tam bude.
Sjedeme se zásobama.
Celej den budeme šukat.
Bude to samej sex a drogy.
Umřeli bychom do měsíce.
Ale byl by to skvělej měsíc.
Ten nejlepší.
Ublížila jsem ti?
Co tím myslíš?
Zabránila jsem ti, abys byl šťastný?
Lauro...
Tyhle okamžiky s tebou...
jsou nejlepší chvíle mýho života.
Mám to stejně.
Už přijel.
Vyprovodím tě.
To nedělej.
Hej.
Budeš mi chybět.
Každičkej den.
JSI PRO MĚ VŠÍM
Překlad titulků: Veronika Ageiwa