Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ШУКАЄТЕ СВОЮ ПОЛОВИНКУ? ЄДНАННЯ ДУШ
ПРОСТИЙ ТЕСТ ДЛЯ ОЧЕЙ
Відійдіть за жовту обмежувальну лінію.
СУЧАСНА НАУКА ЗНАЙДЕ ВАШУ СПОРІДНЕНУ ДУШУ
ЗАБРОНЮЙТЕ СВІЙ ТЕСТ СЬОГОДНІ
5 724 144 ВЖЕ ЗНАЙШЛИ СВОЮ ПАРУ
5 830 849 А ВАМ НЕ ЦІКАВО?
6 155 289 НАУКА ЗНАЙДЕ ВАШУ СПОРІДНЕНУ ДУШУ
«ЄДНАННЯ ДУШ»
ЗАБРОНЮЙТЕ СВІЙ ТЕСТ СЬОГОДНІ
- Привіт. - Салют.
- Як ти? - Добре. А ти?
Теж.
Ходімо. В мене обід лише годину.
Цікаво, правда?
Дуже сумніваюся.
«Так, Лоро. Ми відірвемося на повну».
Ну все, ходімо. Відстріляємося.
ЛИШЕ ТИ
Бігом.
Полоскотали нерви.
Вхід на станцію – без сходинок.
Тепер нашій дружбі кінець.
- Не кінець. - Кінець. Усе закінчиться.
Чому?
Усі наші знайомі, які пройшли Тест, зустрічають рідну душу
і зникають.
Це неправда.
З усіма так – одразу після Тесту.
Цей клятий Тест забрав багато класних людей.
Саймоне, вони ж не на війну пішли.
Усе набагато гірше. Вони закохалися.
Ану ж йому сто років?
Тоді я кохатиму його до кінця його життя.
Назви одного друга з універу, з яким ми ще бачимося після Тесту.
- Джона. - Джона й Вихор Вікі?
Ні. Вони зійшлись, і він більше не відписує на повідомлення.
Може, вона його вбила, а ми й не знаємо.
Або він щасливий.
Щасливий десь у підвалі, звʼязаний, верещить у шкарпетку.
Ну все. Прийшли.
Скажи, що я прийняла правильне рішення.
Ні. Жахливе.
Супер. Дякую.
Я Лора Шарп. Прийшла на Тест.
Вітаємо, міс Шарп.
Бажаєте одразу оплатити?
Вас вітає «Єднання душ».
Знайдіть ідеальну пару за одну секунду.
Господи Ісусе.
Твій невідомий – мій боржник.
Я йому з порога так і скажу.
Прекрасна фраза для знайомства.
До речі, я спитала, чи пішла б Андреа з тобою на побачення. Каже: «Так».
Велетка?
Вона не велетка.
Вона двометрова. Фактично це велетка.
Добре. Я вас не познайомлю, і ти вмреш на самоті.
Добре.
Для нашої компанії щастя – це наука.
Ти теж можеш пройти. Ще не пізно.
Я так не хочу.
Краще самому знайти.
Хіба не в цьому вся суть? У відкритті.
- Ти позбавляєш себе радості. - Не позбавляю.
Позбавляєш. Інакше навіщо люди загортають подарунки?
Чому не кажуть: «Ось тобі довбаний тостер.
З Різдвом. Я пішов».
Бо це було б жахливо.
Саме цим ти тут і займаєшся.
Серйозно.
«Сімейний стан».
Дико трагічний?
Хто б казав.
Ідіть по сходах на другий поверх.
Дякую, що підтримуєш.
Нема за що.
Добре проводимо останній день разом.
Перестань.
Ми будемо бачитися постійно.
Чесне слово.
І ти абсолютно впевнена, що все це не через Дена?
Ні.
Ну, може, трошки.
Це був жах.
Так.
Тато його ненавидів.
Погрожував зректися мене, якщо ми одружимося.
Розумна людина.
Міс Шарп, ми готові.
Що ж, це була дивовижна дружба.
Радий був тебе знати.
Перестань.
Іди. Забирай свій тостер.
Виміряємо кровʼяний тиск,
далі перейдемо до другого етапу.
Слухай.
Я за тобою скучатиму щодня.
Ой-ой.
Ура!
Ти святкуєш?
Моє? Ні. Твоє? Так.
- О, ні. Саймоне, співчуваю. - Не варто. Не дуже й хотілося.
Більше роботи було б. А я її ненавиджу.
- Тоді супер. Поздоровляю. - Та це чудесно.
Але реально, вітаю з запуском. Це круто. Я в захваті.
- Може прийти Андреа. - Велетка?
- Трохи вища за тебе. - Тобто велетка.
- Ти гад. Він зі мною. - Я з нею.
Лукас тут?
Ні. Йому таке не подобається.
Шкода.
Він консерватор. Але мій, я його люблю.
Чудово.
До речі, сьогодні всі набухаються.
О, ні.
Ми святкуємо.
Це вони! Народ, це мій друг Саймон.
Привіт. Як справи?
- Як тебе звати? - Джошуа.
Джошуа. Дуже приємно. Так.
Ми з Лорою знайомі з універу, їй тоді було 20 років.
- Тому це круто. Пишаюся. - Так.
- Ми всі дуже пишаємося. - Так, так.
- Ти нічого поганого не зробила. - Зробила. Підставила її.
Сумніваюся, що підставила.
- Нічого поганого. - Чорт.
Усе добре?
Дуже приємно.
Я кажу Лукасові щось абсолютно нещире,
він сприймає це серйозно, а потім виявляється, що так і є.
Наприклад: «У мене живіт болить, коли я не з тобою».
Аж у мене заболів.
- Що, так погано? - Жахливо.
Так і розумієш, що ви рідні душі?
Думаю, це початок.
Клас.
Дуже перспективно.
- Привіт! - Привіт!
- Ти прийшла. - Так.
Здуріти можна.
Це Саймон. Саймоне, це Андреа.
Андреа. Дуже приємно.
- Привіт, Саймоне. Все добре? - Так.
Андреа – практикуюча медсестра, тому це подвиг, що вона прийшла.
Супер. Це чудово.
А Саймон – журналіст, може, знайдете щось спільне.
Я не знаю.
Беріть собі щось випити, а я до вас підійду.
- Добре. - Так.
А тобі взяти?
Не треба. Я не буду.
- А ти будеш пити? - А ти?
- Буду. - Ходімо візьмемо тобі.
- Подаруночки. - Ой.
Серйозно?
Лоро. Ти як?
Так. А ти як?
Нормально. Ну що там?
Я пишу Люкові.
- Так. - Усе добре?
Сказала «на добраніч», послала поцілуночки і всяку таку гидоту.
Не кажи йому, що я курю.
Чому? Що він зробить?
Замкне мене в підвалі.
Схвалюю.
Тато від нього в щирому захваті.
- Серйозно? - Ага.
Вважає його найкращим в історії людства. Зациклений на ньому.
А це погано?
Ні, але я до такого не звикла.
Він переїде сюди з Ґлазґо, будемо жити разом.
Невже?
Ого.
Новина – бомба.
Поздоровляю.
- Доросла фігня. - Доросла фігня.
Усе це сталося дуже швидко.
Коли ми познайомилися, він мені не сподобався.
Я подумала, що це якась помилка.
А потім опустилися плечі, і все твоє тіло обмʼякло.
І ти мені сказала: «Я наче опинилася в колі сімʼї».
І я подумав: «Тоді не кохайся з ним».
Чудова історія. Вибач.
Де Андреа?
Думаю, танцює з твоїми друзями.
Бʼється головою об стелю.
Вона кльова, правда? Мені здалося, що вона тобі сподобалася.
Кльова. Це точно.
Зустрічайся з нею, будемо ходити на подвійні побачення.
Подвійні побачення? Мороз по спині.
Ну все, вертаймося.
Я забула свою...
Бери воду.
- Забичкуй сигарету. - Ні, я ще курю.
Гидота.
Вона там.
- Агов! - Ось ви де.
Ура!
Велетенський поцілунок. Ґоу!
- А мені поцілунок? - Давай.
А що між вами?
Тобто?
Ви дуже-дуже близькі люди.
Разом училися в універі. Як найкращі подружки.
Подружки, які ніколи...
не зустрічалися?
Де ти живеш?
У Воксголлі, а ти?
- У Клепемі. - Та ти що?
- Як ти їдеш додому? - Як ти...
- Таксі. Точно. - Таксі.
Та їдь уже!
- Привіт. Усе добре? - Так.
Вибач, я спізнився.
Усі дотримуються обмеження швидкості.
Ти в нормі? Нам десять хвилин їхати.
Страшнувато.
- У тебе нова тачка? - Так.
Я проґавила кризу середнього віку?
Легко витирається?
Будемо про це говорити?
Якби побачила цю тачку на парковці,
я подумала б, що в бідолашного мужика проблеми з ерекцією,
тому він тепер катається на цій чортопхайці.
Ти злюка. Це гарна машина.
Що ти сказав Андреа?
Нічого не казав.
Я не знав, чи ти хочеш зберегти таємницю.
Вона вдома?
Ні. На роботі.
Ох, зараза. Вибач.
- Що? Ой, Господи. - Я відшкодую.
Але ж цей салон легко витирати.
У мене щось є в спортивній сумці. Чекай.
На, бери.
- Вибач. - Не вибачайся. Це мені жаль.
А я тобі розказував, що недавно було?
Про неділю розказував?
Ми з Андреа зайнялися вранці сексом.
Було дуже добре. Чудовий ранковий секс.
Молодці.
Було дуже добре. Про це напишуть у книжках.
Ми обоє були дуже задоволені.
Лежимо такі опісля, мліємо від почуттів.
Лежимо, такі вразливі й відкриті любовʼю,
вона дивиться мені в очі й каже:
«А давай я приготую сніданок,
а потім підемо побродимо по фермерському ринку?»
Ні. А ти що сказав?
Я кажу: «Краще зразу мене пристрель».
Кошмар, Саймоне.
Вона була... Я думаю, їй було неприємно.
Іноді парочки мусять таке робити.
Треба робити разом нудне. Це як обряд посвячення.
Чому? Хто це вигадав?
Що там, на тому фермерському ринку?
Фермерів продають чи що?
Фермери сидять на постаментах і йдуть з молотка?
- Люди такі: «Гарний фермер». - Та ну!
«Відгодуємо ковбасою. Буде смачний».
Чому вона й досі з тобою?
Не може знайти вихід з будинку.
ГАРАНТІЯ 100 % ЗАБРОНЮЙТЕ СВІЙ ТЕСТ СЬОГОДНІ
Зате тобі видали гарну нову сукню.
І наркотики.
День вдався.
Непоганий.
Я так і не спитала про підвищення.
Мене не підвищили. Отримав Амаль.
- Який Амаль? - Новенький. Його всі люблять.
Ненавиджу його.
Займається доброчинністю, ентузіаст.
- Який покидьок. - Ага.
Співчуваю.
Та все нормально.
Тепер я найстарший у відділі, тому все класно.
Так. Дуже класно.
- Цілком. - Дуже.
І що робитимеш далі?
- Убʼюся. - Чудово.
Або...
Не знаю. Може, почну свою справу.
Давно пора.
Я можу.
Можу.
Ти вже здаєш назад.
Вибач, що давно не бачилися.
Андреа вперто просувається до ступеня PhD,
а мене, ну, ніяк не підвищують.
Та все нормально. У кожного своє життя.
Я дуже за тобою скучила.
Я за тобою теж.
Можна щось спитати?
Правда ж, у твоєї медсестри найменша у світі голова?
Вона якась така... Навіть виноградиною не назвеш.
Більше схоже на зернину виноградини.
Я не знаю, як вона зуби чистить. Де...
Таких малих щіток не роблять.
Я не розумію механіки її голови.
- Усе добре? - Так.
- Когось покликати? - Ні, ні. Сиди.
Мила. Мила, мені так шкода.
- Вибач мені. - Привіт.
Я був дуже далеко.
- Ти в порядку? - Так.
Вибач. Ну як тут?
Я бачила медсестру, і тепер треба чекати спеціаліста.
Добре.
Сказали, що її скоро заберуть.
Дякую тобі, що прийшов.
- Справді, дякую. - Нема за що. Так.
Я ціную.
То що сказали?
Виміряли тиск, узяли кров,
а тепер чекаю сканування, тільки потім буде відомо.
- Чекай. Я з кимось поговорю. - Не треба.
Я приведу медсестру. Треба швидше.
- Вибачте. Даруйте. - Вітаю.
Вибачте.
Я піду.
Дякую.
Розкажи, що сталося.
Як прикро.
Ти в порядку?
Так.
Точно?
Точно-точно.
Ходімо.
- Тут чудово. - Дуже.
- Гарний вибір. Чудовий декор. - Дякую.
Чесно кажучи, я вже й забув, що люди ходять у ресторани, щось роблять...
Для нас велика честь, що з нами ви вперше вийшли в люди.
Ми так давно не спілкувалися.
Ви були зайняті, дитинку народжували.
- Так. - Це правда.
- Як вона? - Добре.
Схожа на картоплинку.
- Ні. - Це треба бачити.
Вона дуже мила картоплинка.
- Ось фото. - Скиньте фотки.
- Ось. - Давай.
- Гарненька картоплинка. - Дякую.
Як на роботі, Лукасе?
Непогано. Переносимо лабораторію в Сент-Джордж...
Південний Лондон.
Знаєте, ми переїхали у Воксголл.
- Чудово. - Не знаю, чи я... Так.
- Там добре? - Симпатично.
- Ви з ним можете обідати разом. - Так.
- Можна. - Так.
А з ким залишили малу?
- З Лориною мамою. - Так.
У тата сиділка живе постійно,
тому мама хапається за будь-яку можливість вийти з дому.
А що з татом?
Та легені не справляються,
тому в нього цілодобовий догляд.
- Співчуваю. - І я. Не знав.
Нічого. Ми ж давно не спілкувалися.
Так.
Андреа, а ти викладаєш?
Читаю лекції в Голловеї.
Цифровий менеджмент. Так само нудно, як звучить.
Неправда. Я читав її лекції. Чудові.
Вона вставляє багато цифрових жартів.
Чому ми так давно вас не бачили?
Нас поглинуло доросле життя.
І як воно?
- Жахливо. Ненавиджу. - Нестерпно.
- Просто кошмар. - Ти такий нещасний.
А що, ні?
Будете замовляти?
Ми ще не дивилися. Вибачте.
В Андреа на кампусі
є заклад, де зустрічаються пари, трійнички й четвірнички...
Четвірнички.
Двоє людей – споріднені душі, а інші двоє – не споріднені,
- але вони всі трахаються і... - Серйозно?
- ...і щасливі. Так? Вони щасливі? - Так.
- Це рідні душі? - Чудово ж.
Я тримаюся від них на відстані, але здається, вони щасливі.
Не сумніваюся.
Цей Тест змушує людей думати, що є особлива людина тільки для них,
але я не вірю, що кохання – це такий тет-а-тет.
Але так і є. З емпіричного погляду.
Тепер у нас є Тест,
тому знаємо: є одна людина, яку нам судилося кохати, а всі інші – це просто...
- Не знаю, як... - Непотріб?
Ні, я не про... Непотріб – ні.
Я не знаю. Важко описати. Ніби...
ці люди на периферії твого життя.
- Чарівно. - Я не про це. Ні.
Але слухай, якби ти не допоміг,
не дав Лорі грошей і не повів її на Тест,
я б з нею не познайомився...
- Вона ще не віддала. - Ага.
- Справді? - Так.
Що? Ти водив її на Тест?
- Так. - Я й не знала.
Не було нагоди розказати.
Ти не розказував.
Не було нагоди.
Я вже не знаю, як сприймати цей Тест.
- Як приємно це чути. - Ні.
Само собою, нам пощастило, ми закохані, і все чудово.
- «Чудово». - Але я перефразую.
Я дуже рада, що пройшла Тест.
Я щаслива, що ми разом, що ми закохані,
але я думала, що цей Тест спростить життя,
усуне всі мої проблеми, а цього не сталося.
Я – все ще я, тому краще б пішла на терапію.
Це альтернатива. І як, ходиш на терапію?
- Ні. - Молодець.
Так.
Тест привів мене до тебе...
ти моя людина, ти є в моєму житті.
Коли стає дуже важко, ти мене підтримуєш.
У нас це спільне, і я думаю, це прекрасно.
Я така щаслива.
Мені подобається проходити з тобою всі життєві випробування...
Бачиш?
- Усе вийшло. - Починається.
- Я не жартую. - Ти збираєшся пожартувати.
Ні. Клянуся.
Ти зневажаєш Тест.
Ну, він не для мене.
Я б його не проходив,
але я бачу такі пари, як ваша, у яких усе склалося, тому...
Дякую, друже. Ми цінуємо.
Ми з Лорою саме так і вважаємо.
Я давав їй гроші, щоб піти в антракті.
- Хороша пʼєса? - Так.
Маєте чотири зайві години і ненавидите себе, то йдіть.
- Чотири години? - Рекомендую.
Боже мій.
- Чекайте. - Нам сюди.
Що? А ми там.
Може, ми ще десь випʼємо? Що скажете?
- Я... - По одній?
- Радий був тебе бачити. - І я тебе.
- Пообідаємо якось? - Поздоровляю.
- Приємно було познайомитися. - І мені.
Я... мені вставати о шостій, тому ви йдіть, якщо хочете.
- Ще по келиху? - У мене...
Семінари, а я ще не підготувалася, тому...
Точно. Правильно.
А ви йдіть.
Не соромтеся.
Ні, у мене важливі зустрічі. Не можу.
Радий був бачити.
Добре.
- Ненавиджу, коли ти дорослий. - Це паршиво.
- Усе. Бережіть себе. - Бувайте.
- Бувай. - Бувай.
Було класно. Відпочивайте.
Чекай.
Стій. Що таке?
Усе добре.
Що сталося?
Я так і знала. Я знала.
- Ти про що? - Я знала. Яка ж я ідіотка.
Андреа.
Усе нормально. Я завжди знала.
Андреа. Стій.
Поясни.
Я хочу додому.
- Привіт! - Привіт.
Як ти?
- Супер! А ти? - Прекрасно.
- Їдьмо. - Добре.
Ти не мусила мене забирати. Я б узяв таксі.
Хіба тобі не треба до людей?
Від тих людей добре втекти під будь-яким приводом.
Дивляться на мене й кажуть: «Співчуваю твоїй втраті».
А я кажу: «Дякую».
А вони потім дивляться так, наче я повинна ще щось казати.
Який сценарій?
Що треба робити? Я гадки не маю.
Я думаю, ти повинна сказати:
«Дякую, але він був страшенний гомофоб».
- Радий вас бачити. - Радий бачити.
Дякую. Дякую, що прийшли.
- Вітаю. - Рада бачити.
Приємно вас бачити.
На пенсію він пішов через 42 роки.
Хотів закінчити на круглому числі, але ніяк не міг зупинитися.
А на пенсію пішов,
коли вже фізично не міг працювати.
Дуже приємно було
слухати спогади його працівників про те, який він був
порядний, як дотримувався етики.
А ще він був упертий. Дуже впертий.
І за свої образи тримався, як за коштовні камінці.
Памʼятаю, коли мені було шість років, він узяв мене на роботу,
і я накакала його секретарці у смітничок.
Але за це він мене так і не простив...
і розповідав про це кожному моєму бойфренду.
Треба було щось написати.
А про лайно в смітнику вийшло спонтанно?
Що, так погано прозвучало?
Це було зворушливо.
У тебе є щось міцніше?
Вибач, таблеток на поминки не прихопив.
От я дурень.
Я чула про вас з Андреа.
Хай там як, ви були класною парою.
Були.
Що ти зробив?
Нічого. Але дякую, що подумала на мене.
Нема за що.
Не знаю.
Я думаю, просто...
нас обох ці стосунки не задовольняли.
Люк такий чудовий.
Він незворушний.
Прекрасний тато.
Знає, коли вдавати глухого за нас обох.
Дуже багато працює і ніколи не скаржиться.
Уявляєш, як це виснажливо – дружина...
На його тлі ми всі – невдахи.
Його існування навіює мені почуття вини.
Поглянь на нього.
Няньчить вашу дитину, поки ти тут шукаєш, чим закинутися.
Можна щось сказати?
Зловісно прозвучало.
Я думаю, тобі треба поспілкуватися з татом.
Лора.
Я знаю, ти вважаєш себе крутим, думаєш, що тобі нічого не потрібно, але...
є такі речі, які необхідно сказати, а то потім буде пізно.
Вибач. Я навіть не знаю, що між вами сталося.
- Вибач. Я руїна. - Ні. Це ти вибач.
Я нікому про це не казала...
але я перебирала татові речі.
І...
знайшла цілу коробку вінтажного порно.
Ти маєш право забрати.
Прекрасна новина. Буду радий успадкувати.
- Це його воля. - Так.
Так.
Ого.
А ще я знайшла коробку з листами.
Його листування з жінкою.
Мабуть, його пасія ще до мого народження.
Там сотні листів.
І в усіх вона розказує йому, як минув її день,
як вона за ним скучає і що ніколи не сумнівається в його рішеннях.
Але в її житті ані дня не минає, коли вона не...
І він постійно їй відписував.
Ні разу з нею не бачився. Просто писав.
І листи зберіг.
Усі до одного.
У тих листах стільки любові.
Я не бачила, щоб він так любив маму.
Нічого собі.
Так.
Мені так сумно стало. Чому він не пішов до неї?
Бо він був з твоєю мамою.
Бо в нього була ти.
Бо він був порядний.
Бо...
таке воно, життя.
Правда ж?
Принеси пива.
Добре, старенька.
У той день, коли я пройшла Тест,
ти дав мені гроші, бо думав, що моя пара – це ти?
Та ні.
Радий бачити.
Дякую, що прийшли.
Дякую. Ми цінуємо.
- Друже. - Привіт.
- Радий бачити. - Як справи?
- Та таке. - Ага.
Дякую, що прийшов.
- Чудова служба. - Дякую.
Лора хвилювалася.
- Тому... - Вона чудово говорила.
Справді.
Останнім часом було нелегко.
Я думаю, ти їй потрібен.
Вона нізащо не признається, але ти ж знаєш, яка вона буває.
Так. Здається, знаю.
У тому місяці тиждень не вилазила з ліжка.
У такому жахливому стані я ще її не бачив.
Вона не казала.
Вона завжди звертається до тебе,
коли хоче заспокоїтися.
І ваших жартів я ніколи не розумів.
А ще...
Ти завжди був поряд, коли вона цього потребувала.
Хочу сказати, що ми тобі вдячні. Обоє, надзвичайно.
Будь ласка.
- Дякую. - Тобі дякую.
- Так. Ну, я вже... - Давай.
- Трохи згодом побачимося. - Так.
Друзі.
Що ти робитимеш сьогодні ввечері? Вже знаєш?
Може, побачиш тролів, що вони там роблять.
- Я не хочу... - Привіт.
Привіт.
- Мені пора. - Ти жартуєш.
Треба бути о 8:00. Це робоче. Велике начальство.
Будь ласка, не йди.
Ти мусиш хоч трохи поговорити з людьми.
Не змушуй мене.
Радий був з тобою побачитися.
Співчуваю твоїй втраті.
Це ти щиро?
Начебто так.
Саша.
Нормально. Оце врізала.
Ходімо пошукаємо тата.
- Татку. - Ну що?
Татку, я не хочу йти.
А куди ти хочеш?
Бляха.
Лоро.
Бляха.
- Привіт. - Привіт.
Давай швидко. Мені скоро йти.
- Хочеш кави? - Так.
Можна дві кави, будь ласка?
- Авжеж. - Чудово. Дякую.
- Прошу. - Дякую.
Дякую, що зустрілася зі мною.
Ще трохи, і я подам на заборонний припис.
Лоро. Я живу як у пеклі.
Ти приходиш, усе неймовірно. А потім ідеш, не кажучи ні слова.
Я писав, я дзвонив.
Думав, може, з тобою щось сталося.
Я до тебе в офіс ходив, щоб спитати, чи ти жива.
Я не розумію, що сталося.
Ти мною скористався.
Ти прийшла до мене о другій годині ночі.
Я була вразлива.
Лоро, це ти мене поцілувала.
У мене помер тато.
Ти мною скористався, коли я була на дні.
- Я тобі не прощу. - Не вдавай, наче тільки я винен.
Я заміжня.
Шкода, що не можна... просто все стерти.
Бо я почуваюся гівнючкою.
Іду додому й мушу з цим жити.
А ти просто гуляєш, можеш спати з ким заманеться.
Лоро, що за маячню ти городиш?
Я божеволів.
Не вдавай, що це не мало значення.
Бо не мало. Це нічого не означало.
Я прийшла сказати тобі в очі, що я зробила жахливу помилку.
- А зараз я йду. - Лоро.
Це тупо. Отямся.
Я прошу тебе, дай мені спокій.
Я більше не хочу тебе бачити.
- Мадам. - Не дурій.
- Ласкаво просимо. - Привіт.
- Як доїхали? - Добре, дякую.
Я візьму.
Сюди, будь ласка.
Містер і місіс Тавісток, ось ваш номер.
- Ого. - Дуже вам дякую.
Слухай. Для протоколу: я не казав, що ми одружені,
просто бронював номер для двох.
Ні. Я розумію. Мене це насмішило.
Ясно. Добре.
Здуріти можна. Глянь, яка велика ванна.
Більша, ніж спальня.
Ого. Реально велика.
Можеш тут спати, якщо захочеш.
Це якось абсурдно.
Так.
Класно.
Шампанське.
«Блаженство гарячого каміння».
«Містичні обгортання в джунглях».
Люди таким займаються?
Щось я нервуюся.
Я теж нервуюся.
Мабуть, тому читаю назви процедур.
- Що хочеш робити? - Я не знаю.
Я думаю...
Я думаю, мені треба подзвонити, а тоді вимкну телефон.
І не буду переживати й зациклюватися.
Авжеж.
Тоді я піду поплаваю, а тебе залишу тут.
Давай.
- Саймоне. - Що?
Тут дуже-дуже гарно.
Дякую.
Удачі.
- Дякую. - Я скоро прийду.
Ти говорив з Роббі?
Це правильне рішення.
Так.
Добре. У мене сьогодні було три зустрічі,
тому я просто понасолоджуюся всім, що тут є.
Тут велика ванна, я буду в ній ніжитись, і...
Так.
Поцілуєш її за мене?
Я теж тебе люблю.
Бувай.
Я вдавала спокійну.
Люба. Ти завжди спокійна.
Сер, ваш столик готовий.
Прошу вибачення. Можна відмовитися від столика?
Я посиджу тут з випивкою. Дякую.
Привіт.
Хороший був день?
Я ходила на прогулянку.
У мене була панічна мініатака.
Думала вже їхати додому. Ледь не поїхала. Вернулася.
Сходила в душ. Полегшало.
А ти?
Та я в басейн ходив.
Думав, що більше тебе не побачу. Хотів утопитися.
Не вдалося, тому я вирішив... бухати, доки не вмру.
Але я й досі тут. Мені майже спокійно.
Це так по-дорослому.
І не кажи.
Ти таблетки прихопив?
Я думав, це твоя робота.
Зараза.
Дякую.
Мадам, щось бажаєте?
Я так розумію, екстазі ви тут не продаєте?
Вибачте.
Я буду те саме, що й він.
Заберіть, будь ласка. Дуже дякую.
Вибач. Я просто...
Я розучилася нормально поводитися.
Так, бо це дико. Це все – страшенна дикість.
Дуже приємно. Я Ґері.
Ґері. Дуже приємно.
Я Сара.
Сара, он як?
Що тебе сюди привело, Саро?
Я приїхала на конференцію.
Яка тема?
Наркотрафік.
За чи проти?
Я проєктую тихохідні судна.
На них товар возять туди й назад.
А ти?
Насправді я втікач.
Привласнив 15 мільйонів, які належали компанії.
Це масштабно.
Було масштабно, доки не вирахували мій пароль.
- А який він був? - Ґеріцелегенда41.
Мадам, ваш напій.
- Дякую. - Будь ласка.
Це...
Цікаво, що я в цій ситуації – потенційний покупець судна, Саро.
Мені треба втекти на острів Сент-Люсія.
Сент-Люсія?
- Це чудово. - Чудовезно.
Я поможу тобі туди добратися.
- Справді? - Але є одна умова.
Я про це підозрював. Яка умова?
Я хочу свою частку. І попливу з тобою.
І як нам це вдасться?
Виїжджаємо рано-вранці, на світанку.
Їдемо прямо до судна.
На Сент-Люсії будемо до заходу сонця.
- Швидке судно. - Дуже швидке.
А що буде на острові?
- Скупимо все бухло. - Осушимо країну.
Потім перейдемо до таблеток.
І чогось важкого. Якщо в них там є.
Є ще одна умова.
Яка?
Кохатися доведеться цілодобово, щодня,
бо в ліжку я ненаситна.
- Справді? - На жаль, для багатьох це червона лінія.
Що ж...
Головне – потрапити на борт.
Випиймо за це, Ґері.
Чом би й ні, Саро?
Триндець.
А як тобі сьоме? Бо я тоді буду в Ірландії.
А я – у Вельсі.
Нічого. Стрінемося посередині на судні.
Вирішено.
Ти знайдеш мене в Ірландії одразу, як закінчиш нудну роботу у Вельсі.
А підказку даси? Де саме в Ірландії?
Ні. Сам здогадайся.
Або я скину тобі в смс.
Як буде легше. Але я маю їхати.
Наступного вівторка Лукас везе Сашу в Ґлазґо.
Може, вирвемося на ніч.
На тому тижні співбесіда в Іспанії.
Це ти так мене мучиш?
Це головний принцип мого графіка.
Найближча дата – субота 23-го.
Ще так довго. А доти я що робитиму?
Виріжеш моє лице з картону й повісиш на стіну.
- І тужливо роздивлятимуся? - Так.
- Зі стояком? - Так.
З тебе вийде чудовий тато.
Чому? Бо мій – козел?
Давай.
Мама про тебе питала.
Справді?
Так. Каже: «Як вона там? Ви ще бачитеся?»
Я кажу: «Так. Ти знаєш, іноді бачимося».
Кажу: «Ми з нею і досі добрі друзі».
Вона так зраділа.
Так і сказав? Що ми друзі?
- Сказав, що ми дуже близькі. - Дуже.
Сказав: ми такі близькі, що іноді я буваю в ній.
- Зараз. - І близько ні.
Скільки тобі було, коли вони розбіглися?
Вісім чи девʼять років.
А потім ти з ним бачився?
У нього зʼявилася подружка, жахлива пʼяниця.
І якось у вихідні він мене забрав, ми їхали в машині,
і я йому сказав, що не хочу туди їхати.
Кажу такий: «А ми можемо побути з тобою тільки вдвох?»
І він раптом замовк.
Розвернув машину,
відвіз мене додому і висадив.
Більше ми його не бачили.
Що за погляд?
Коли ти відкриваєшся, мене це заводить.
Триндець.
Ти таки збоченка.
Мені недавно подзвонили.
Хочуть, щоб я відкрив офіс у Гонконзі.
Виходять на міжнародний ринок.
По-моєму, це велика можливість.
Так.
І я поїду звідси дуже далеко.
Так.
Що ж. Я тебе проведу.
Не треба.
- Точно? - Так.
Дякую.
Я не можу піти від Лукаса.
Я б тебе й не просив.
Я тебе люблю.
Справді?
Я тебе теж люблю.
Ну все, йди.
По-моєму, я бачила Клер.
Саймон. Саймоне.
Привіт.
Привіт, друже.
- Радий бачити. - І я тебе.
- Привіт. - Салют, дундук.
Як ваші справи?
Добре.
Може, ми... підемо всередину?
Так.
- Чудово. - Ти нормально припаркувався?
- Там далі. - Клас.
Слухай...
було б непогано нам з тобою потім трохи побалакати.
Так. Добре.
Чудово.
Як ти? Я такий радий.
Леді та джентльмени, привітаймо наречену й наречену стоячи.
Красуні!
Ось він де.
Друже. Як ти?
- Добре. - Не нудьгуєш?
Ні. А ти?
Мені класно. Давай принесу тобі випити.
Я замовив цілий раунд. Ти щось хочеш?
- Та ну його. Текілу. - Добре.
Вибачте. Можна нам ще текіли?
- Будьмо. - Дякую.
- Як твої справи? Добре? - Добре. А в тебе?
Так. Життя прекрасне.
У Саші зараз такий чудовий вік,
а Лора...
Лора в доброму настрої. Тому я почуваюся щасливчиком.
Я радий це чути.
Дякую.
Саймоне, я мушу спитати.
Між тобою і Лорою щось сталося?
Ти про що?
Не знаю. Ви не поладнали?
Ми вже тебе не бачили близько року.
Не знаю, що сталось, але ми все владнаємо.
Лора за тобою скучає. Я впевнений.
Та ні, що ти.
Усе добре. Наші стосунки не змінились. Я так думаю.
Ну, з мого боку так.
У мене просто дуже багато роботи.
Я ні з ким не бачуся.
Ясно. Так. Точно?
Думаю, так. Хіба що Лора щось казала. Я...
- Ні. Ні, слухай... Слухай... - Так. Це...
- ...добре. Я радий. Бо переживав. - Ясно.
Просто... Набагато краще, коли ти є в нашому житті.
- Тому... - Ну, це...
- Ти дуже добрий, я тобі вдячний. - Нема за що.
То які в тебе новини?
Лора каже, що ти погодився працювати в Гонконзі.
Ні. Я відмовився. Я...
мене тут тримають справи.
Зрозуміло. Ну аякже.
Тебе тут багато що тримає.
Треба віднести це людям, бо вони...
- Я розумію, вибач. - Ні... Я радий, що ми поговорили.
- Я теж. - Ми ще побачимося.
- Добре. Бувай. - Дякую.
Я потанцюю. А ти краще за кермо не сідай.
Це безалкогольне.
Молодець. Побачимося.
Виліт рейсу SK-84 до Амстердама – через десять хвилин.
Закінчується посадка. SK-84, Амстердам.
Привіт. Ти де?
Привіт. Слухай...
Я ще вдома. Я не виберуся.
- Ти жартуєш. - Ні. Вибач.
Я сказала, що лечу з Дженні як преса,
а вона не додзвонилася до мене.
Набрала Лукаса, і це був кошмар.
Ти в аеропорту?
Так. Стирчу в залі вильотів, як дурень.
Пробач. Я ж так хотіла.
Не вибачайся. Все нормально. Просто я... розчарований.
Може, сам полетиш?
Чудова подорож. Усе заброньовано.
Ні. Без тебе нема сенсу.
Вибач.
Будь ласка, не вибачайся. Я не...
- Лоро, де ключі від машини? - ...не злюся. Я...
- Мене кличуть. Вибач. - ...просто дуже хотів...
з тобою...
Так.
Не виходить керувати!
- Не вмію. У тебе крісло рухається? - Ні.
Чудово! Ви виграли!
Красиво.
Ага.
Так.
Далеко не відходь.
Кінець гри. Спробуєте ще раз?
- Паскудство. - Кінець гри.
- Що ж. «Збий клоуна»? - Так.
Чорт. Лукасе, вибач. Я переплутала дати.
Так. Ні, ні. Нормально. Цілком. Я скасую.
Так. Добре, я завтра рано-вранці приїду додому.
Рано виїду. Ні, ні. Не турбуйся.
Поцілуй її за мене. Люблю.
Ти хоч інколи згадуєш Андреа?
Буває.
Вона знала, так?
Ти її любив?
Намагався.
Співчуваю.
Не треба.
Так, як з тобою, ніколи не було.
Я знаю, але вона, напевно, прокручувала все в голові
і думала, чи твоє «Люблю» було щире.
Чому ми про це говоримо?
Ми робимо людям боляче.
А вони про це й не здогадуються.
Люди розлучаються.
Не треба.
Таке стається постійно.
У нас дитина.
Навіть люди з дітьми.
Я не піду від Лукаса.
Навряд чи ти розумієш, як мені складно.
А думаєш, мені легко?
Що діється, коли ми розходимося?
Я їду додому, сиджу самотній у темряві
і чекаю, коли ти зволиш знову зі мною побачитися.
А в мене чоловік, дитина і досконале життя, яке я псую.
І коли чоловік добрий до мене, я почуваюся чудовиськом.
Я знаю. Розумію.
Не розумієш.
Не розумієш. Ти знімаєш вершки.
Вибач. Це дуже... Для тебе це легко. Просто легко.
Що ти робиш?
Я не буду сваритися в трусах.
Ясно. Мені теж одягатися?
Мене це більше не влаштовує.
Що ти хочеш сказати?
Ти мусиш від нього піти.
Не треба. Ти обіцяв.
Кілька років тому.
Ні. Ти обіцяв.
Люди міняються. Я маю право змінитися.
Саймоне, я не думаю, що ти хочеш більшого.
Я навмисно від тебе приховую деякі речі,
бо навряд чи ти з ними впораєшся.
Це все, що я хочу. Бути з тобою постійно.
Але я не хочу.
Це не наша ситуація. Для цього в мене є чоловік.
Я люблю Лукаса, чесно, і не хочу від нього йти. Я тобі казала.
Пробач.
Може, тобі пройти Тест.
Він ефективний. Тобі може піти на користь.
Це твоя відповідь?
Я хочу, щоб ти був щасливий.
Не потрібен мені Тест. Я вже й так знаю. Це ти.
Ти моя рідна душа.
Неправда.
Я завжди був поряд з тобою. Не кажи, що я збираю вершки.
Я присвятив тобі пів життя, бо люблю тебе. Невже не ясно?
Але це все, що між нами могло бути.
Так.
Ну бляха-муха.
Ти таки йдеш?
Не дурій. Ти як дитина мала.
Саймоне, ти наче мала дитина. Вернися.
Ти поводишся по-дитячому.
Але не переживай, я без тебе не пропаду.
Не пропадеш.
Чорт.
- Привіт. - Не вставай.
- Приємно познайомитися. - Привіт.
- Дякую, що прийшла. - Вибач. Я спізнилася.
Та забудь. Це ж Лондон. Година пік.
- Ти бігла. - Так.
Привіт.
Привіт. Рада тебе бачити.
Так.
Менні робив одну штуку для мого журналу.
Казав, що в тебе була серія жахливих побачень.
- Він правий. - Ясно.
Він сказав мені: «Познайомся з нею,
бо їй трапляються лише страшні мудаки».
І я подумав: «Ти й мене в цей список записав?»
Он як Менні все подав?
- Так він нас звів? - Так.
- Добре. - Ну супер. Дякую, Менні.
У тебе бувало так, що знайомишся з кимось і думаєш:
«З чого ти взяв, що я можу поладнати з цим психом?»
- Чудово розумію, про що ти. - Так.
У мене так часто бувало.
Менні каже, ти зневажаєш Тест.
Мене це переконало.
Зневажаю. Він зіпсував нам усім життя. А ти?
Усією душею ненавиджу.
Даремно цю фігню винайшли. Довбані науковці.
Може, ми останні люди на землі, які ще тримаються.
Так. Зачекай трохи. Я на хвилинку.
- Його звати Патріс. - Патріс.
Живе в Аргентині.
Так. Трохи кошмар, але
ми ще раз побачимось у жовтні, і...
Так. Ми розмовляємо щодня, він просто красунчик.
Це прекрасно, бо ти була проти Тесту.
А чому змінила думку?
Ну, взагалі-то...
Через тебе.
Що? Як?
Я знаю, що між тобою і Саймоном щось було.
Може, щось. А може, й нічого.
Я не знаю. Це неважливо.
Я просто знаю, що він тебе однозначно любив.
- І щось таки було. - Але я не...
Я Саймона вже сто років не бачила.
Ні. Все нормально, чесне слово. Я все розумію.
Я дуже довго цим заморочувалася,
але я просто зрозуміла,
що стільки часу минуло, а ти й досі з Лукасом.
Так? А він – з тобою.
І це вже навіки.
І ви з ним реально щасливі, так?
Так. Так.
Я... люблю Лукаса.
Ми справді дуже щасливі.
Ну от. Це й було вирішальним.
І коли я познайомилася з Патрісом, я просто це відчула.
Я дуже рада за тебе.
Дякую.
Мені сюди.
Добре.
Чудово посиділи.
Так. Справді.
То як, повторимо?
Так. Авжеж. Давай.
Бачиш, як добре обирати самостійно?
Скоро побачимося.
- Привіт. Вибач за спізнення. - Дженні.
- Нічого. Я ж тебе знаю. - Та ну тебе.
- Ти добре пахнеш. - Ти теж.
- Ти готова зробити вступ? - Авжеж.
Тоді нам знадобляться стільці. Думаю, Джей готова.
Вона знає, який розділ читати?
Знає.
- Девʼятий чи десятий. - Добре.
Ще не вирішила. Ти ж знаєш, як у неї все.
- Привіт. - Зате в них є випивка.
Так. Прошу.
- Можна? - Дякую.
Привіт.
Саймоне.
- Інді. - Як ти?
- А ти як? Радий бачити. - Дуже добре.
Інді писав для літнього номера, він дотримується дедлайнів,
- а це велика рідкість. - Дякую.
Коли ми бачилися, він мені так не казав.
І як вам відкриття?
Взагалі-то... мені цікаво.
Хто це?
Це один...
Зустрічався з моєю подругою.
Давно, я його багато років не бачила.
Він з журналісткою Culture. Надіюся, вона добре про нас напише.
Ти йдеш?
Слухай, Дженні, а ти не могла б зробити вступ?
А що сталося?
Та щось мені стало... Мені недобре.
Так. Добре.
Ти ж знаєш, я люблю виступати.
Вітаю всіх, ласкаво просимо.
Дуже приємно вас сьогодні бачити.
Ми запланували для вас дуже особливий вечір.
«Навіть якби вона могла висловити почуття,
Крейґ би їх не зрозумів.
Він не справляв на неї враження чоловіка, якого зачіпають справи сердечні.
Якій жінці подобається тон чоловіка,
з яким вона спілкувалася лише в додатку для дорослих?
Та все одно вона не могла зрозуміти,
чому повідомлення Ендрю за шість годин були якісь інакші.
У своєму розпорядженні він мав ту саму пунктуацію та літери.
Той самий базовий лексикон, з його вадами, обмеженнями й охопленням.
То було щось ближче до почуттів, ніж до мови.
З тих самих 26 шматочків алфавіту,
людських способів їх поєднувати
і виокремлювати він зумів сформувати звʼязок».
Лоро!
Ти вирішила піти?
Ніякого «Привіт, Саймоне. Як справи?»
Привіт, Саймоне. Як справи?
Добре. Дякую.
А ти?
Маєш гарний вигляд.
Дякую. Ти теж.
Як Лукас?
Прекрасно.
А Саша?
Вона теж добре.
Добре.
Я прийшов зі своєю дівчиною.
Супер.
Так, справді.
Вона твоя...
Мій тостер?
Ні.
Давно ви разом?
Недавно.
Я намагався жити далі після того, як ти,
ну, звалила.
Я не звалювала. Це ти звалив.
Не треба.
Я тобі дзвонив дуже багато разів.
А я не могла відповісти, Саймоне.
Я просто не могла... відповісти.
Я переїжджаю в Каліфорнію.
Мені запропонували роботу. Це хороша можливість.
І мене тут більш нічого не тримає...
Мабуть, не тримає.
Через місяць лечу.
Я піду. Мушу пояснити, чому я вийшла.
Але я була рада тебе бачити.
Я не знаю, як покохати іншу.
Є тільки ти.
Ти наче...
Ти для мене наче героїн.
Ти його не пробував.
Як ти знаєш? Може, й пробував.
Знаю.
Ого.
Ух ти.
Як гарно.
Я хочу стрибнути у воду. Хочу стрибнути.
Я дзвонив татові.
Ого. Це подвиг.
Він...
вмер чотири роки тому.
Нам ніхто не повідомив.
Господи. Саймон. Співчуваю.
Та ні... Не співчувай. Це...
Я його не бачив... 35 років.
Не знаю, на що я сподівався,
яке примирення собі науявляв.
Ох, Саймоне.
То чому ти йому подзвонив?
Я не хотів ні про що жалкувати.
Треба було тобі сказати.
Коли ти пішла на Тест, треба було сказати, що я тебе люблю.
Щоб ти туди не заходила.
А чому ти думаєш, що мене б це зупинило?
Заходь у море.
Що це?
Програв битву з вікном.
А вона була красива?
Не твоє діло, що у мене було з вікном.
Зуби в неї були гострі, так?
Де ти познайомився з вампіркою?
На паркінгу. Спитав у неї: «Ти вже їла?»
І що вона відповіла?
Сказала: «Ще ні».
А я такий: «Хочеш перекусити?»
Я не розумів, у що влипаю.
Ну от.
Треба відповісти.
Я мушу. Мушу відповісти.
Привіт. Добре, а ти як?
Так, так. Дуже добре.
Усі приїхали.
Здається, продали близько тисячі.
Точно. А ти як?
Серйозно?
Я вчора хропіла?
То була ти? Я думав, кракен.
Як я могла тобі сподобатися?
Але ж гарно. Так заспокійливо.
Якось так...
Дуже чуттєво.
Скільки в нас часу?
Машина вже їде.
Ясно.
Коли ти летиш?
Через тиждень.
Я б з тобою полетіла.
І як би це було?
Летіти одразу. Додому я б не змогла поїхати.
Так, ти б не змогла.
Ми поїхали б прямо в аеропорт, перебралися в Америку...
Знайшли класну квартиру.
Дуже класну. Зі шкіряними диванами.
Огидні дивани. Легко миються.
Скупили б усе бухло.
Осушили країну.
Швидко знайшли дилера.
Перейшли на героїн.
І крек, якщо там є.
Покайфуємо на власних запасах.
Цілодобовий секс.
Багато сексу й наркотиків нонстоп.
Ми б сконали через місяць.
Зате який був би місяць.
Найкращий.
Я тебе скривдила?
Ти про що?
Я перешкоджаю твоєму щастю?
Лоро...
Ці миттєвості з тобою...
найяскравіші моменти мого життя.
У мене теж.
Машина.
Я тебе проведу.
Не треба.
Я скучатиму.
Щодня.
ЛИШЕ ТИ
Переклад субтитрів: Олена Любенко