Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[muž] V tomhle případu se zvrtlo snad úplně všechno.
No tak jo. Jdeme na to.
[režisér] V příběhu Anety Rodové je mnoho otázek,
které nemůže zodpovědět nikdo jiný než já.
Spousta věcí se stala mimo natáčení, mimo kameru.
O tomhle případu si každý ve štábu myslíme svoje,
ale dali jsme si za cíl se ve filmu držet dostupných faktů.
Co si o tomhle případu budete myslet na konci vy, je čistě na vás.
Jenom promyslete, jestli na to máte žaludek, není to příjemná podívaná.
[režisér] Vše začalo 20. září 2014.
[vytáčení telefonu]
[operátorka] Tísňová linka Policie Praha. Prosím?
[žena, plačtivě] Dobrý den. Kateřina Jirásková, můžete okamžitě přijet do…
-…Praha Letňany, Nepomuckých! -Nepomuckých?
Jo! Praha Letňany, Nepomuckých, tady se nám kamarádka pořezala.
[operátorka] A Nepomuckých kolik, u jakého čísla?
749 – já teď nevím…
-A je venku nebo doma? -Doma. Doma!
-A v kterém patře? -V druhým.
-Jak se jmenuje slečna a kolik jí je? -Aneta Rodová a je jí 23.
[operátorka] Komunikuje? Je při vědomí?
Není při vědomí, ale kouká… Ne!
Anet… Anet…
-Ještě se vás zeptám… -Ona je modrá…
Řekněte mi, pořezala se na ruce? Nebo kde je pořezaná?
Do srdce se chtěla bodnout!
A bodla přítele, protože jí chtěl vzít nůž, protože se chtěla bodnout.
Jedou tam kolegové a bude vám volat záchranka, ano?
Oni vám přesně řeknou, co budete dělat, ano?
Jo…
[anglicky] Právě jsme slyšeli původní záznam toho,
kdy Kateřina volala na policii.
[anglicky] Jsem doktor Leam Craig, forenzní psycholog z Velké Británie.
[doktor Radtke] Možná bychom se měli vrátit k začátku večera,
kdy přiletěla z Dominikánské republiky do Vídně a pak jela do Prahy.
Tedy šest hodin předtím, než skončí v tom domě.
-Ano. Té noci se toho seběhlo hodně. -Ano.
[anglicky] Jsem dr. Jay Radtke, forenzní patolog ze Spojených států.
[anglicky] Jsem Rob Parkinson, mám doktorát z biomechaniky a žiju v Kanadě.
[francouzsky] Jsem Marc Deveaux, expert na toxikologii. Žiju v Paříži.
[Craig, anglicky] Pobodání sebe sama je velmi vzácné.
Mezi jedním a třemi procenty. Takže velmi vzácné.
A ještě vzácnější je, aby při tom byla v místnosti další osoba.
[z dálky, plačtivě Kateřina] …přítel je pořezanej, protože jí chtěl vzít nůž,
protože se chtěla bodnout!
[anglicky] Dnes se budeme věnovat tragickému případu Anety Rodové,
která byla nalezena s devíti bodnými ranami v levé oblasti hrudníku,
z nichž tři zasáhly srdce.
Těmto zraněním bohužel podlehla
na podlaze bytu v Praze v České republice.
Vyšetřovatelé označili její smrt za sebevraždu.
[Kateřina z tísňové linky] Ona se chtěla bodnout a bodla přítele!
[francouzsky] Aneta se s přítelem vrací z dovolené v Dominikánské republice.
Kolem půlnoci přichází Aneta za přáteli, Kateřinou a Ahmadem
do baru Coco, kde pijí a užívají kokain.
[Parkinson] V 6:20 Aneta, Ahmad a Kateřina odjíždí taxíkem do Ahmadova bytu.
To bylo jednu hodinu před Anetinou smrtí.
[Craig] Oba vypověděli, že Aneta působila vystrašeně a paranoidně
a chovala se rozrušeně a nekontrolovaně.
Není obvyklé, aby se dva svědkové takto shodli.
[Deveaux] Kateřina a Ahmad se rozhodli, že si dají ještě lajnu kokainu.
Aneta si s nimi kokain nedává.
[figurant, jako Ahmad] Pojď si dát, co děláš fóry?
Potom se zvedají a jdou spát.
[Parkinson] Ke zraněním dochází mezi 6:50 a 7:20.
[auto, tikot hodin]
[figurant, Ahmad] Co děláš!
Ty ses zbláznila, nebo co?
Co to děláš?
[ženský křik, zápas]
[Kateřina] Co se tady kurva děje?
[Ahmad] Zavolej záchranku!
[Parkinson, anglicky] V 7:24 Kateřina volá záchranku.
[vytáčení telefonu]
Dobrý den, Kateřina Jirásková. Můžete okamžitě přijet
do Praha Letňany, Nepomuckých? Tady se nám kamarádka pořezala.
[nesrozumitelný mužský křik, Kateřinin pláč]
[Parkinson, Anglicky] V 7:35 je na místě policie.
[Kateřina v telefonu] Už tady někdo je.
[operátorka] To je policista? Dejte mi je k telefonu.
-[policista, pak operátorka] Zdravím. - Záchranka. My tam jedeme.
[operátorka] Ona je teda v bezvědomí ta holka?
[policista] Není ještě úplně, ale už nám klesá.
-Co to znamená? -No, má oči v sloup.
A když ji proplesknete, tak na vás nereaguje?
-Jo, to ještě reaguje. -Podívá se? Otočí hlavou?
[policista] Hej, hej. Jo. Špatně, ale no.
[Parkinson, anglicky] V 7:39 přijíždí záchranka.
V 10:37 je Aneta prohlášena za mrtvou.
Ačkoli skutečný čas úmrtí není přesně znám.
[záchranář] Tu ruku, prosím.
[cvaknutí spouště aparátu]
[Deveaux, francouzsky] Podle policie si Aneta
smrtelná zranění nožem způsobila sama.
Její matka je však názoru, že šlo o vraždu.
[hudba, štáb se zdraví]
[režisér] 20. září 2014.
Jste na to připravená?
Zkuste si vzpomenout na ten den. Co jste vlastně dělala?
Ten den si budu pamatovat do konce asi života.
Nejhorší den v mém životě.
Ten den jsem byla v lese na houbách.
Byla jsem tam se svojí mámou.
Hledaly jsme houby a zazvonil mi telefon.
Volala mi sousedka, kde jsem, že mě shání policie.
Já jsem si říkala, že Anetka zas špatně zaparkovala,
tak asi ji zřejmě chtějí odtáhnout auto, nebo něco.
Tak jsem říkala, že děkuju, že jim jakoby zavolám.
A sousedka mi řekla: „Ne, oni tady na tebe čekají,
prosím tě, okamžitě přijď domů.”
Takže přijeli dva policisté z Kladna a řekli mi, že neví, co se stalo,
ale že něco je s mojí dcerou, ale že všechno bude v pořádku,
ať se uklidním. Já jsem říkala: „Jak se uklidnit? Co je s mojí dcerou?”
Dali mi do ruky lísteček s telefonním číslem
s tím, že mám zavolat do Vinohradské nemocnice
a že mi tam všechno řeknou.
Pan doktor Pažout mi řekl, že moje dcera zemřela,
že je na patologii.
[hudba]
[matka] A já jsem říkala: „Prosím vás, co se stalo?”
A on mi řekl, že zemřela na předávkování drogama a alkoholem.
Já jsem říkala: „Moje dcera? Vždyť skoro nepila.”
Potom jsem omdlela. Zavolali záchranku,
nicméně ve výtahu jsem se probrala, vzchopila…
Řekla jsem, že nikam nejedu.
Že se prostě musím nejdřív dovědět, co se stalo a kde je moje dcera.
A do toho zazvonili další dva policisté z Prahy, že jedou z kriminálky,
a řekli: „Vaše dcera zemřela několika bodnými ranami, spáchala sebevraždu.”
Co je tady normální? U téhle kauzy?
Ten prvopočátek toho vyšetřování zanedbal celou řadu věcí,
které se pak vždycky těžko dohánějí.
Jestli tam bylo cizí zavinění, jestli se teda skutečně jednalo o sebevraždu,
anebo jestli měl někdo účast na té sebevraždě,
případně jestli se jednalo o vraždu.
[matka] Úřední záznam o podaném vysvětlení.
Dne 20. 9. 2014 v 11:38 byla vyslechnuta Kateřina.
Kateřina byla ta, co si říká kamarádka Anetky.
Včera 19. 9. 2014 jsem měla v plánu společně s Anetou Rodovou
jít se bavit do centra do nějakého klubu.
Já jsem se ozvala taky svému příteli Ahmadovi,
který mi nabídl, abychom šli do klubu Coco v ulici Kaprova na Praze 1.
Pan Ahmad,
to je člověk, který mi nedá devět let spát.
Jsem ženatý a mám dvě děti, s manželkou bydlím na adrese trvalého bydliště.
Před čtyřmi měsíci jsem vyhledal psychologa kvůli problémům v manželství.
Já jsem si díky tomu našel v Praze přítelkyni jménem Kateřina.
Věk asi 25 let.
Já jsem pro nás koupil byt v Letňanech - Nepomucká.
Jakub, stav svobodný, přítel poškozené.
Jakub byl přítel dcery, se kterým byla v té Dominikáně.
Já mám dlouhodobě jinou přítelkyni, o které však Aneta věděla.
Ale i přesto jsme spolu udržovali vztah.
Dále uvádím, že s Anetou jsme měli také intimní poměr.
Z dovolené jsme přiletěli v pátek asi v 7:30 hodin do Mnichova.
Poté jsme letěli do Vídně, kde jsme přistáli okolo desáté hodiny.
Z Vídně jsme jeli busem do Brna.
Já jsem poté vystoupil v Brně a Aneta pokračovala sama do Prahy,
kam dorazila po půlnoci.
Já jsem společně s Ahmadem byla v tom klubu asi od 23 hodin
a byla jsem s Anetou domluvená, že přijede taxíkem
a nechá si kufr u mě v autě před klubem.
Aneta skutečně dorazila někdy po dvanácté v noci
a začala se s námi bavit. Smála se, ale tancovat nechodila.
Byla zřejmě v pořádku.
[hudba]
[Craig, anglicky] Aneta Rodová se narodila 11. června 1991
v Kladně v České republice.
Bylo jí 23 let a působila jako vedoucí pekárny v Praze.
Žila zdánlivě obyčejným životem.
Není vůbec obvyklé, aby někoho náhle napadlo
ublížit si nebo se dokonce zabít.
Je velmi nezvyklé, aby se tak stalo takzvaně zničehonic.
Dlouze jsem mluvil s její matkou
o Anetině dospívání.
Jste si vědoma, že by jako dítě, nebo i v dospělosti,
sama sebe zranila nebo se poškozovala?
Ne, naopak. Ona neměla ráda krev, neměla ráda právě násilí.
[Craig] V její rodině se nevyskytovaly
psychické poruchy, deprese ani špatná nálada.
Špatnou náladu měla třeba, jenom když ji bolela hlava nebo jí nebylo dobře.
A i to se snažila být v pohodě.
Měla strašně moc přátel nejen ze školy, ale i mimo školu.
Jezdila s kamarádama na hory, hodně jezdila do Francie lyžovat.
Ona opravdu byla hodně oblíbená mezi lidmi.
U nás byly pořád nějaké návštěvy, kamarádky.
Prostě žila normálním životem, sportovala, chodila do práce každý den.
[Craig] A to se zdá být v rozporu s oficiální verzí sebevraždy.
Ta je obvykle doprovázena depresí.
Víte, kdy začala Aneta pít alkohol?
Ona nikdy moc jako nepila.
Ale určitě si dala nějakou skleničku. Ale že by…
Já jsem ji doma neviděla popíjet alkohol
a tím, že od 18 let jakoby řídila auto,
většinou na všechny akce jezdila autem, takže nepila.
Policie popsala moji dceru,
jako že je vlastně psychicky narušená.
Spáchala sebevraždu z nešťastné lásky a měla celej život hrozně problémovej.
Ale my jsme se jenom podivovali, že nic z toho nebyla pravda,
tak to nás jakoby strašně zarazilo.
Kdyby jenom půlka z těch věcí takhle byla, tak si říkáme - dobře, někde je chyba.
Ale ono to tak skutečně nebylo.
Co se tam tedy stalo?
[Craig] Spisy zmiňují toxickou psychózu.
Já se snažím osm let to pochopit a nerozumím tomu.
K toxické psychóze neboli k psychóze následkem užívání látek dochází,
pokud se někdo předávkuje
drogami nebo alkoholem.
To vede k toxicitě v mozku,
což může mít za následek
přeludy, halucinace a paranoiu.
[mužský křik] Nech toho, ti říkám!
[francouzsky] Toxická psychóza může nastat,
když člověk užívá velké množství kokainu
po dlouhou dobu.
Pokud analyzujeme každý centimetr deseti centimetrů vlasů,
analyzujeme tak deset měsíců užívání drog.
To se zde provedlo.
Ve všech analyzovaných segmentech byly přibližně stejné koncentrace.
To znamená,
že Aneta užívala kokain pravidelně.
Koncentrace však byly velmi slabé,
užívala ho tedy velmi málo.
Ale diagnóza psychózy byla stanovena už v nemocnici.
Což je velmi zvláštní.
Na začátku toho vyšetřování jsem si samozřejmě připouštěla všechny varianty
a nevylučovala jsem ani variantu, že se dcera zabila sama.
V okamžiku, kdy jsem dostala do ruky toxikologickou zprávu a zjistila jsem,
že dcera v sobě neměla ani alkohol a minimální množství kokainu,
tak jsem usoudila, že je to blbost.
Oni pracovali jenom s jedinou verzí, a to je intoxikace a psychóza,
a vůbec nevěděli, jak strašně je moje dcera pobodaná.
To se zjistilo vlastně až z pitvy.
Já nedokážu pochopit, jak lékař nemohl vidět tři smrtelné rány do pravé komory.
Tak strašně byla pobodaná, že já to nedokážu pochopit.
[Craig] Pokud vyloučíme toxickou psychózu
jako příčinu Anetiny smrti,
musíme hledat jinou příčinu
devíti bodných ran v jejím těle.
[cvrkot cvrčků]
Na ploše vidím mraky složek.
Vrchní státní zastupitelstvo, Vrchní soud Praha 4,
policie dva čtrnáct… Prostě je tady mraky složek.
Dopis adresovaný na Policii České republiky,
obvodní ředitelství policie III,
odbor obecné kriminalistiky Zenklova 212/7.
Pokud jsem od vás chtěla informace, vůbec jste se mnou nekomunikovali.
Po čtyřech měsících jste mi jen předložili posudky, které byly vytvořeny znalci,
které jste si sami přizvali a na základě vašich tvrzení, z vašeho šetření.
Dodnes nevím, kde jsou zbývající věci mé dcery, které mi policie nepředala,
včetně cestovního pasu.
Odpovědi po pěti měsících od policie:
Platební kartu jsme odeslali do Komerční banky a pas si nejsem jist.
U nás probíhá rekonstrukce kanceláří, tak jsme trochu v bojových podmínkách
a nedostanu se k věcem, zda ještě něco máme u sebe.
Takže on ani neví, kde ty věci jsou a co má u sebe, ten policista.
Dodnes nevím, kdo a proč vyndal nůž ze srdce mé dcery.
Jednou je nůž v ložnici, podruhé na lince, potřetí na zemi.
Počtvrté tvrdí Kateřina, že jí přímo policista řekl, ať ho přinese z ložnice.
Kateřina lhala i své matce, která mi do telefonu řekla,
že má dcera byla od dětství labilní a léčila se na psychiatrii.
Ani to nebyla pravda.
Kdybych měla jenom jednu otázku, kterou bych měla dát Kateřině,
tak by to byla otázka: „Kateřino, proč lžeš?”
[Kateřina z tísňové linky] Anet! Anet! Já vůbec nevím…
[matka] Záchranka vidí jen povrchové nekrvácivé rány
a nevěnují pozornost tomu, že by mohla dcera být pobodaná.
Nekrvácivý rány? Tohleto je nekrvácivá rána?
Policie se nevypořádala s tím, proč ve spisu je napsáno od záchranky
„nekrvácivé rány”. Kdo ji teda umyl?
Přece když někdo spáchá sebevraždu, tak po sobě nevytře.
Já jsem prostě tohleto prostě nikdy nezažila.
Další úřední záznam říká, že linka 155 přijímá od 158 zprávu:
Hluboké bezvědomí, bodná rána v srdci.
-Záchranka. -[policie] Dobré ráno. Operační středisko.
Potřebovali bychom vás do Letňan. Máme tam pobodanou ženu v bezvědomí.
Prý se údajně bodla do srdce. Má oči v sloup, no.
[záchranka] Když ji proplesknete, tak na vás nereaguje?
[policie] Jo, to ještě reaguje, špatně ale, no. Přitlač ji tam, prosím tě.
Lékař mi sám sděluje, že neví, co se tam stalo.
Jen slyšel, že se tam uklízelo po drogách
a že samotným jim bylo divné, že sanitka dlouho nejela,
a tak ji několikrát urgovali.
Pokud se tam uklízelo po drogách, v tom případě souhlasí,
co řekl MUDr. Valášek, že někdo další z bytu odešel.
Nikdo stále tuto informaci neprověřil.
A takhle bych mohla pokračovat. To jsem přečetla 3 stránky z patnácti.
Kdybych se měla zeptat jednu otázku Ahmada, tak by to bylo,
proč moje dcera musela zemřít?
[mužský křik, pak ženský výkřik] Ty ses zbláznila, nebo co? Co to děláš?
[matka] Na tyhlety dopisy mi nikdo neodpovídal.
Prostě nikdo se se mnou o tom nebavil.
Od začátku se cítím v tom být sama.
Ale to je prostě moje cesta, můj boj.
Tak jedeme dál.
První nahlédnutí do spisu mi bylo umožněno teprve až na konci července.
I přesto, že věc byla uzavřena 17. dubna 2015.
A to jen proto, že se o věc začala zajímat média.
[reportér] Podle policistů spáchala sebevraždu tak,
že si sama zasadila devět bodných ran do hrudníku.
Standardní to v žádném případě není.
[reportér] Podle Douchy mělo případ hned převzít oddělení vražd. To se ale nestalo.
[Stanislav Huml] Pokud je smrt podezřelá, tak se od začátku vyšetřuje jako vražda,
a teprve když se vyloučí všechny okolnosti, že to vražda není,
tak se to smí vyhodnotit jako sebevražda.
A celý ten případ na mě působí dojmem, že se k tomu Policie České republiky
v současné době postavila úplně naopak.
To může vlastně celý ten případ
jednou provždy odsoudit k neobjasnění.
[matka] Policejní patolog, Bulovka.
Odvezou si ji na soukromou pitvu na Bulovku.
Po celou dobu mi neumožnili přístup.
Já jsem čekala tři neděle, než jsem mohla mrtvou dceru vůbec vidět.
Počet řezných ran na ruce neodpovídá. V jednom dokumentu jsou dvě, v druhém tři.
V souvislosti s bodnými ranami
pronikajícími do hrudníku bylo dále zjištěno:
Zakrvácení pohrudniční dutiny vlevo, úplný kolaps,
získaná nevzdušnost levé plíce. To znamená, že už nemohla dýchat.
Šokové změny ledvin, vdechnutí zvratků do plic, podkožní krevní výron.
Toto zranění vzniklo rovněž zaživa tupým násilím.
A tohleto je sebevražda. Paráda.
[žena] Postup policie jako takový vlastně na základě stížnosti
přehodnotilo i městské státní zastupitelství,
které ty námitky označilo jako nedůvodné.
[matka] Si dělají fakt prdel.
Kdybych měla jednu otázku, kterou bych mohla položit mé dceři,
tak by to byla: „Proč ses s takovýma lidma vůbec bavila?”
Říkat, že to bylo vlastně vysvětlený, tak proč by…
Co by na tom chtěli vysvětlovat?
To je ten přístup, o kterém mluvím, který se mi nelíbí,
že se ta věc prostě bagatelizuje.
Podcení se.
A když pak vznikne takováhle jakoby pře o to, jestli to bylo nebylo tak,
tak to vlastně nikdo nikdy nevysvětlí, protože nemá dost hmatatelných důkazů.
To je na tom špatný.
Připadá mi, že vyšetřování od počátku trpělo takzvaným konfirmačním zkreslením.
Vyšetřovatelé se od počátku drželi verze, která je vedla
k chybným důkazům potvrzujícím právě jejich počáteční verzi.
To je dovedlo do slepé uličky.
Vyšetřování sebevraždy by mělo být o vyloučení vraždy.
Vyšetřujeme vraždu, dokud ji nevyloučíme.
Tím prokážeme sebevraždu.
Překvapilo mě, že případ uzavřeli,
aniž měli výsledky pitvy potvrzující sebevraždu.
Ano…
Tady selhala policie, selhala záchranka, selhal státní zástupce.
Prostě všichni, kdo v tom byli zainteresovaní.
Ale já se ptám proč. Je to schválně?
K okruhu osob, které se podílely na řešení tohoto případu,
musíme konstatovat, že jich bylo mnoho. To znamená, že to je tým policistů,
kteří na tomto případě pracovali, k tomu používají řadu specialistů.
Jsou to lékaři, byli použiti znalci, laboratoře.
Pokud bychom chtěli zpochybnit závěry policie jako takové, její práce,
muselo by dojít k selhání jakoby celého toho systému.
Jedno malé pochybení by nemohlo ovlivnit zcela zásadním způsobem
ten výsledek šetření.
[ženský křik] Co se tady kurva děje?
[mužský křik] Ty ses zbláznila?
[tekoucí voda]
Ty fotky za mnou… Tahleta je tuším z dovolené, z Egypta.
A tahleta je z té poslední dovolené v Dominikánské republice.
Měla vždycky takovej hezkej pozitivní přístup ke všemu.
Tak na to hrozně ráda vzpomínám.
Vždycky vidím, jak se směje, jak má dobrou náladu.
To mi prostě chybí.
[cvakání spouště aparátu]
Vyprávět někomu, co se stalo, prostě je strašný
a vůbec o tom mluvit je těžký. A ten osobní život mi to ovlivnilo.
Nejenom mně, ale celý rodině.
Ovlivnilo to prostě moji sestru, moji mámu.
Prostě všem nám to zničilo život, bych řekla.
Bývalý manžel, když jsme se o tom bavili,
tak mi řekl, že vzhledem k těm okolnostem, který kolem toho případu jsou,
tak že má svoji rodinu, má další děti, takže se logicky bojí.
Bojí se o bezpečí té rodiny, těch dětí,
takže se v tom nějak neangažoval.
V kapli, kam ji přivezli…
Ten pohled… To nebyla Anetka.
Já jsem zděšením zestárla o 30 let.
Vzala jsem ji, co si pamatuju, za ruku.
Tu měla hrozně studenou, byla bledá, ta ruka.
Nehty měla zlámaný.
A pamatuju si, že měla krk tady…
Vlastně sešitej celej krk z tý pitvy.
A dál jsem prostě musela vylézt a zvracela jsem venku.
Kdo mě opravdu jakoby nasral?
Je to určitě státní zastupitelstvo a vyšetřovatel Ušelík.
Pan Ušelík mi řekl: „Jo vy jste matka? No tak se posaďte.”
Takhle mě přivítal. Bylo vidět, že ze mě teda úplně nemá radost.
„Se podívejte, vám z toho taky houkne a spácháte sebevraždu.”
Já jsem na něj koukala a říkám: „Prosím? Vy si asi ze mě děláte legraci!
Co si to dovolujete?”
Takže jsem na něj koukala, prostě jsem nic nechápala, vůbec.
Jak takhle se mnou může mluvit?
A pak jsem slušně řekla „na shledanou” a on mi řekl „sbohem”.
No, tak to bylo setkání s panem Ušelíkem.
Abychom nemuseli ukazovat drastické snímky pitvy,
máme zde figurantku, na které pitvu předvedeme.
-Můžeme na vás postup pitvy předvést? -Ano.
Lehněte si, prosím, s dlaněmi nahoru.
Začnu levou rukou.
První rána je na vnitřní straně zápěstí.
Je hluboká a odhaluje šlachovou pochvu.
Vedle ní je mělčí centimetrová rána.
O něco výše jsou dvě povrchové rány.
Ty nezasahují do svalu nebo měkkých tkání.
Dále se dostáváme ke klíční kosti.
Na levé je jedna mělká rána.
A také pět mělkých ran v horním středním kvadrantu levého prsu.
A tři rány v horní části prsu.
Stále nevíme, jak jsou rány hluboké,
takže musíme rozříznout osrdečník a obnažit srdce.
Na něm vidíme dvě rány
menší než jeden centimetr pronikající dovnitř.
Pronikají skrze srdeční stěnu až do komory.
Uvnitř osrdečníku vidíme tři individuální rány,
což se dá vysvětlit buď tím, že nůž při vytahování sklouzl
a znovu pronikl osrdečníkem,
nebo tím, jak srdce pumpuje
a tlačí na nůž, než byl vytažen z hrudi.
V levé hrudní dutině bylo 1,2 litru krve.
Levá plíce byla zhroucená.
-Cítíte se dobře? -Ano.
-Mohu vám pomoci vstát? -Ano.
-Děkuji. -Není zač.
Mé jméno je Petr Konečný, jsem novinář.
Případem smrti Anety Rodové se zabývám 10 let.
Takzvané novinářské sousto, protože myslím si,
že takový případ sebevraždy jsme tady nikdy neměli,
a pamatuju si samozřejmě ty headliny, titulky, které byly poměrně zásadní,
jak se objevovaly v celým spektru mediálních výstupů.
To samozřejmě bylo obrovský téma, kterýho se každý chtěl chytit.
Každý to chtěl psát, dostat z toho něco navíc, co ten další nemá.
Spousta novinářů, když vlastně si začal skládat tyhle informace do mozaiky,
tak říkal - jo, tohle je obrovský téma. Za tím se skrývá obrovsky temnej příběh.
To musíme rozkrýt. O tom musíme psát. A samozřejmě konflikt matky a policie.
Rodiny a systému.
Zvládnete to? Jo?
Paní Rodová byla stoprocentně přesvědčená,
že její dcera by to neudělala.
A já jsem neměl důvod jí vůbec nevěřit. A dodneška jsem přesvědčen o tom,
že slečna Rodová neměla důvod odejít ze života.
A to se nebavíme o tom, jestli to vůbec bylo technicky proveditelné.
To je úplně jiná kapitola. Bavíme se o tý psychologii slečny Rodové.
Takže když tam přišla do té kanceláře, tak v podstatě to bylo přes stůl
verbální dávání naděje, že se pokusíme najít
osobu odpovědnou za to, že to dopadlo, jak to dopadlo.
[matka] Opravdu jsme na vlastní pěst zjišťovali,
jak je to možné a názory.
Setkala jsem se dokonce s profesorem Straussem kvůli biomechanice.
Potom jsme se setkali s různými znalci, patology, toxikology.
Paní Rodová, čili maminka Anety, mě sama oslovila.
A společně s dalšími zmocněnci jsme podávali stížnosti do usnesení
a ze svých profesí jsme je odůvodňovali.
Můj spis… Jenom můj spis má několik set stran
a teď spíš si myslím, že víc než 500. Znalecké posudky, odborná stanoviska,
rozhodnutí orgánů činných v trestním řízení. Je tam toho spousta.
Policie spoustu věcí zanedbala.
Vůbec se neřešily drogy v bytě. Kolik jich tam bylo?
Nebyly tam odebrány vzorky na stěnách, na zemi, čí je to krev?
Byly tam ty osoby tři nebo čtyři? Patří ta krev ještě někomu jinému?
To samozřejmě vyvolává další pochybnosti o tom, co se na tom místě dělo.
Ona prohrávala jeden soud za druhým.
Donutila Ahmada jít k soudu, aby vysvětloval drogy.
Domluvila i záchrannou službu, která na místě ošetřovala už bezvládné tělo,
aby vysvětlila, proč neřekla spoustu informací, které byly potřeba,
aby se jasně odpovědělo na to, co byla příčina smrti.
A aby toho nebylo dost, tak mezi bytem a špitálem
jsou víc než dvě hodiny prostor. To znamená, kde…
…to tělo… kde lítalo? Co s ním kdo dělal?
Chtěli jsme rekonstrukci trestního činu, nebo aby se tam ukázalo,
co se tam vlastně odehrálo na tom místě.
Bylo nám řečeno, že byt se prodal, a proto se to dělat nebude.
Navrhovali jsme znalecký posudek z oboru forenzní biomechaniky,
pana profesora Strausse.
Nadřízená státní zástupkyně v rámci mé stížnosti to zamítla, že to není potřebné.
Chtěli jsme vydání trička, kde byly ty bodné rány.
To nám řekli, že nám ho vydají, až to skončí, a když řízení skončilo,
tričko nemůžou najít v současné chvíli.
My jsme chtěli ty materiály na vlastní zkoumání.
Na tohle oni vůbec nejsou zvyklí, že jim někdo furt klepe na dveře
a říká: „Proč jste neudělali tohle? A prostě se nezeptali?
Vy jste ani nenašli ty taxikáře?
Vy nevíte, že tam jsou kamery? Tam jsou kamery.”
Aha.
Policie ani nevyslechla sousedy, kteří potom, když mluvili, vypověděli,
že tam slyšeli hádku. Že tam slyšeli cizí jazyk.
A to je absolutně v rozporu s tím, co popisovali Ahmad s Kateřinou,
kteří říkali, že seděli u stolu, povídali si…
Rozhodně nemluvili o tom, že tam proběhla nějaká scéna s křikem.
[sousedka] Oni se vraceli z těch párty ve tři, ve čtyři ráno.
Divoký rána ve třech, to bylo slyšet.
[reportér Josef Klíma] Ve třech? Jako že dvě ženy a muž?
-[sousedka] Jo. -[Klíma] Jako i sex?
No.
Policie nic nedělá, má u sebe něco, co my bychom mohli použít,
a nám to dát nechce. A my to taky nemůžeme použít…
Tak jako kdyby nám házeli klacky pod nohy a prostě se jim úplně nehodilo,
že tam pořád otravujeme s paní Rodovou.
Pakliže tam nebyla provedena jakákoli zkouška, jakýkoli důkaz,
tak to zřejmě bylo z nějakého konkrétního důvodu, protože ten důkaz byl nadbytečný.
Jo. A proto nebylo nutný, aby se tam zajišťovaly krevní stopy,
protože na co, že jo. Mě by třeba zajímaly ty krevní stopy.
Ty jeho by mě zajímaly. Kde byly.
No dobře, tak to…
Policii České republiky jsme zaslali dotaz.
Proč nebyly odebrány a přezkoumány všechny krevní vzorky z místa činu?
U některých se neví, čí je jaká krevní stopa.
Odpověď: Nebyl žádný objektivní důvod stírat každou krevní stopu,
když na místě byly poraněny objektivně pouze dvě osoby.
I krevní stopy, jak byly na místě zachyceny,
odpovídají sledu událostí a pohybu osob po bytě.
[hudba, cvakání fotospouště]
Je to tak, že když si řeknete, že něco budete šetřit jako sebevraždu,
tak to tak šetřit budete.
Kdybyste si řekli, že to budete šetřit jako vraždu, tak to budete tak šetřit,
ale úplně stejně, jako kdybyste si řekli, že to budete šetřit jako autonehodu.
Pokud vezmeme to, že policie sleduje jednu vyšetřovací verzi,
to je sebevražda, tak potom přítomní znalci de facto odpovídají na otázku:
„Mohlo se to tak stát?” No mohlo.
Ty znalecké posudky fungovaly tak, aby nezůstaly žádné objektivní pochyby.
Ty měly jednoznačně zalepit pusu paní Rodové. Na nic se neptejte.
Prostě to sebevražda byla. My tady na to máme znalecký posudky, ty to říkají.
Míti některé jednoznačné závěry o tom, čím vším trpěla z hlediska psyché…
Když se nemohla vyjádřit? S tím se já nemohu prostě srovnat.
Já mám kamaráda znalce na dopravní nehody.
A ten mi řekl, že je klidně schopen napasovat dopravní nehodu kdekoliv
2 metry vlevo nebo vpravo tak, že si to naprosto obhájí.
2 metry vlevo nebo vpravo znamená, jestli auto jelo ve směru nebo v protisměru.
Přesně takhle fungují znalecký posudky.
[režisér] Proč myslíte, že se to vyšetřovalo jako sebevražda?
To se musíte zeptat policie.
Jako sebevražda se to dle mého názoru začalo vyšetřovat od toho,
co jediní dva svědci, kteří byli na místě,
ten skutek popsali tak, že to byla sebevražda.
[režisér] Kdy a na základě čeho se v tomto případě rozhodlo,
že jsou Kateřina a Ahmad označeni za svědky?
Odpověď policie:
Jmenovaní byli oznamovateli jednání poškozené a vypověděli, co smysly vnímali.
Jelikož na místě nebyly zjištěny žádné podezřelé okolnosti svědčící pro to,
že by se na zranění poškozené podílela jiná osoba, byli bráni jako svědci.
Svědek je osoba, která skutečnost významnou pro trestní řízení
vnímala sama svými smysly, zapamatovala si ji a je schopna ji reprodukovat.
Což jsou oba jmenovaní.
[Craig] Co se týče důvěryhodnosti jejich výpovědí,
je zde velký odstup mezi výslechy.
Kateřina byla vyslechnuta
téměř okamžitě po objevení Anetina těla,
zatímco Ahmad byl vyslechnut o čtyři dny později.
Důvod této prodlevy není jasný
a nebyl dostatečně vysvětlen.
[Konečný] Ahmada odvezli na vyšetření, protože měl zranění ruky.
Následně na jeho žádost je intervenován v psychiatrické klinice,
kde stráví čtyři dny bez jakéhokoliv omezení,
protože nebyl z ničeho obviněn, takže má u sebe normálně telefon,
může komunikovat, s kýmkoli chce.
Byt nafotí, zdokumentují, ale nezapečetí, takže do toho bytu může kdokoli přijít.
[matka] To znamená, že z těch Bohnic, pokud má mobil, tam může poslat kohokoliv.
Nejen vytřít, odvézt kokain, ale cokoliv jiného.
Jak mu mohli nechat u sebe klíče?
Pokud pracujete s verzí sebevražda, proč byste pečetili byt?
Tam se neměl stát zločin, podle té prvotní vyšetřovací verze.
To jsme si říkali na začátku: pokud si stanovíte nějakou verzi jako sebevražda?
Samozřejmě, u vraždy by to bylo divné, ale u sebevraždy mi to nepřijde divné.
Tento konkrétní případ já bych osobně kvalifikoval jako podezřelé úmrtí.
Jestliže dotyčný pán, který tam byl, je vyslechnut až po několika dnech…
Samozřejmě je zde možné, že se… A to se nedá vyloučit…
…ti dva mohli také nějak domluvit. To se nedá vyloučit.
Čili rozhodně z mého pohledu
je tady spousta rozporů.
A rozpory v trestním řízení se mají prostě odstranit.
Buď v přípravném, nebo v trestním, nebo u soudu.
[anglicky] Jedna z mnoha podivností
je i v tom, že opustila bar a pokoušela se telefonovat.
[Konečný] Aneta v průběhu toho večera odjíždí z Coco baru.
Volá si taxík, nasedá do taxíku, odjíždí.
Nejprve volá svému kamarádovi Andrejovi.
Dvě ráno, nebo půlnoc, hodně pozdě, takže on to nebere.
A ona potom volá policii.
[vyzvánění telefonu]
Ale nedovolala se -a zase nevíme proč? Dodnes.
[matka] Mně jenom přijde divné, že když někdo volá na policii
a je v nějakém ohrožení a za dvě hodiny je mrtvý…
…a spáchal údajně sebevraždu?
Já si myslím, že člověk, který páchá sebevraždu, určitě nevolá na policii.
[Konečný] Ty pochybnosti, co vytvořila se svým právním týmem, všude zveřejňovala.
Říkalo se, že i ministr spravedlnosti měl ten případ jako složku na stole.
Otevřenou. Sakra, s tím musíme něco udělat. To ovlivnilo i politiku.
Protože ten případ není normální a vzbudil velký rozruch,
a tím pádem tlak bezpečnostní rady státu, kam jsme se dostali s tím případem…
A tam taky kroutili hlavou, jak se tohle může v Čechách odehrát.
Tak ten tlak potom vlastně vedl k tomu, že po těch dvou letech
paní Bradáčová ten případ otevřela. Kvůli pochybení.
Takže dneska, 2. června 2016, je 9 hodin 53 minut
a zahajuji vyšetřovací pokus.
Osoby podstupující dnešní vyšetřovací pokus…
[Konečný] Ahmad je samozřejmě pro všechny nás novináře obrovská záhada.
Kdy přišel do České republiky, kdy tady začal žít, protože má občanství.
Jestli sem přišla jeho rodina, kde jsou zdroje jeho příjmů?
O tom nikdy nepromluvil.
Tam je jeden důležitý point, který se opomíjí,
protože je to už jako dlouho a dlouho. A to je ta teorie s tím, že Ahmad…
…byl spolupracovník policie. Práskač.
Coco bar byl vyhlášenej tím, že se tam dealovaly drogy.
Že se tam scházeli šéfové drogovejch kartelů.
Takže to, proč to policie kryje,
proč ten případ vyšetřovali takto nedbale,
bylo z důvodu, aby ochránili svůj zdroj.
[policista] Osoby podstupující dnešní vyšetřovací pokus…
[Konečný] Kateřina je kamarádka. Není to taková ta kmenová kamarádka od dětství.
Byla to taková ta kamarádka, kterou potkala třeba dva roky zpátky.
Na jazykové škole. Tam se daly dohromady.
Měla přítele. Bohatého přítele. Cizince, který byl ženatý,
ale prostě si ji vydržoval, poskytl jí byt, auto, a tak dále,
bral ji na dovolený. V průběhu toho vztahu byla v Libanonu
a tam se stala druhou muslimskou ženou podnikatele Ahmada.
Ona sama konvertovala k islámu. Aby ji mohl vzít s sebou do Libanonu
a představit rodině, tak musela vystupovat jako druhá manželka.
Ale hádali se. Ona pravděpodobně chtěla, aby opustil manželku a byl s ní.
Aby se přiznal, ukončil tady tu nevěru. A tehdy Aneta, jak jsem pochopil,
z výpovědi kamarádů, kteří o tom věděli,
tak fungovala v tom vztahu jako taková vrba.
[policista] Vyšetřovací pokus se provádí zde.
Jedná se o zasedací místnost v pátém patře.
Podmínky vyšetřovacího pokusu jsme se snažili přiblížit
jako tehdy byly v bytě v Letňanech.
Maketa nože, dále pak kelímky, utěrka, metr,
případně další.
Tam, co je mezera, to je vstup jakoby do ložnice.
Tohle je prostor obývacího pokoje,
pokud bude potřeba, dveře představují vchod na balkon.
Já jsem se do toho bytu dostala dva roky poté a ten byt nebyl prodaný.
Když jsme apelovali na policii, ať tu rekonstrukci udělá v tom bytě,
tak nám to nebylo umožněno a ten byt skutečně prodaný ještě 2 roky poté nebyl.
Já nechápu, z jakých důvodů to udělali v zasedačce, kde to bylo úplně jinak.
Takže přijeli jste. Co následovalo dál?
[Kateřina - změněný hlas] Přišli jsme do bytu a sedli si ke stolu.
Já jsem seděla tady, tady seděla Aneta a Ahmad seděl tady.
[Ahmad - částečně nesrozumitelně] Katka tady, Aneta tady.
Jsme začali mluvit. Ona říkala, že ji tam chtěl někdo zabít, v ten diskoték.
Pořád se tam někoho bála. A proč nedokázala jako vysvětlit.
A pak říkala, že já chci ji zabít.
Poslední dobou na tom nebyla nejlépe,
protože hlavně řešila toho přítele, který měl přítelkyni už šest let.
[vyšetřovatel] Chovala se už někdy takhle Aneta v minulosti?
[Ahmad] Já právě moc ji neznám.
Tahle doba jsme brali lajna koks, nebo dva, já s Katkou.
Asi takhle zhruba, dlouhá čára, jenom slabounká.
Jsem nabídnul, Aneta říkala, že ne.
[vyšetřovatelka] Jste pravidelný uživatel?
-[vyšetřovatelka] Jak často užíváte? - Jednou za 15 dní na párty.
[matka] Ty dva, kteří byli pod vlivem kokainu a alkoholu,
tak jsou věrohodní svědci.
Nikdo na ně posudek nedělal.
Posudek se dělal z psychologie pouze na moji dceru, která nežila.
Kouřila hodně moc a furt chodí, když chodí tam, furt jede tady.
Tak já si myslím, že ona kontrolovala, jestli nemám já tady nůž.
Co si pamatuju, já jsem šla ještě na záchod,
takže jako teďko jako bych odešla na ten záchod.
Ahmad asi tady zůstal, nebo to moc nevím.
-Takže naznačte, kam jste šla. -Takhle jsem šla na ten záchod.
[vyšetřovatelka] Vy jste tedy na záchod chodila z jakého důvodu?
No, mně bylo zle.
[vyšetřovatelka] Ale v jakém směru?
Jako od žaludku. Takže na zvracení, ale nezvracela jsem ještě.
Když nepřišla se na mě podívat, jak mi je, tak v tu chvíli vím,
že byla v kuchyni, ale co tam dělala, nevím.
[vyšetřovatel] Tam jste byla jak dlouho?
Chviličku. Vždycky jenom chvíli.
A když jsem se vracela, tak Aneta už seděla na mým místě.
Mluvili spolu. Trošku jsem poslouchala a potom jsem slyšela,
jak říká Ahmadovi: „Tak dělej, už jsem ready.
Už jsem ready, můžeš mě zabít.”
Jsem jí říkal: „Aneto, běž si odpočinout, spát, nebo chceš zavolat Andreje
nebo chceš, abych objednal taxík, jestli nemáš české koruny, já ti dám,”
a ona dělala takhle: „Jo?
Chceš, abych volala taxíka, jo, abych šla venku,
aby mě zabili venku. Tak víte co? Já tady sednu. Tak prosím.
Zabijte mě tady. Já na ulici nejdu.”
-[vyšetřovatel] A co ji k tomu vedlo? - Já nevím. Fakt nevím.
Já vám řeknul všechno, co se stalo.
Říkám: „Aneto, jako uklidni se, jdi si lehnout, jseš nějaká přetažená.”
A zašla jsem do té ložnice a on šel Ahmad hnedka za mnou.
Tady jsme stáli jakoby proti sobě a on mi říkal, že si jde ještě pro pití.
Já jsem si nestačila ani lehnout, nebo nic, já jsem tady stála.
[Konečný] V té původní výpovědi v roce 2014, kdy to policie začala vyšetřovat,
tak Kateřina tvrdila, že si šla lehnout, že spala.
Že ji probudil hluk v té kuchyni.
Tady po dvou letech už si vzpomněla na jinou verzi a tvrdí,
že už se jako sjednotili z těch verzí s Ahmadem.
Oni se prostě rozloučili, řekli jí: „Ahoj, my jdeme spát.”
A ona se začala okamžitě bodat.
S někým sedíte u stolu, dva odejdou, jdou spát
a vy se postavíte, vytáhnete ze šuplíku kuchyňský nůž a začnete se bodat.
Tak jsem šel pro skleničky.
Koukám a vidím Aneta tam
dělá něco, co jsem z dálky nepochopil.
Dělá takhle.
[matka] To byl vlastně nůž, kterým se loupe ovoce.
Takovej malej, oranžovej nožík velikosti asi týhletý by odpovídal,
akorát že je zoubkatý.
[Konečný] Člověk, kdyby si chtěl hodně ublížit, to znamená myslel to poměrně
smrtelně vážně, tak by zvolil spíš nůž na krájení masa.
Tímhle nožem si asi způsobíte větší problémy, než kdybych
použil tenhle nůž, tenhle je ještě větší, jo,
ta čepel je širší mnohem, a byl zoubkatej.
U zoubkatýho nože tak nějak jako tušíte, že to bude víc bolet, jo.
Ona se otočila, tady jsem chtěl ji chytit jako takhle, a šla tady za stolem
a tady vidím, jako že dělá ještě…
[Konečný] Tady z výpovědi Kateřiny vyplývá, že Aneta držela nůž obouruč.
Ahmad jí měl bránit v bodání zezadu.
A jak tam došel, tak jsem slyšela, jak řve: „Ne, ne, ne, ne!”
A já jsem tam hned běžela.
[Konečný] Ale dle vyšetřovacího pokusu se o tom nemluví a ukazuje jinou situaci.
Teď jsem viděla, jak Aneta drží nůž v pravý ruce
a že se tam furt točí a furt jakoby od něho
a on ji furt jakoby nějak prostě… A tak jako se různě točili.
Tak třeba nechtěla, abych ji chytil.
Chvíli mi řekla, že i nějak ji chytil.
Spolu jsme jako takhle… Takhle jsme se hejbali.
-[Konečný, matka] Tak co? -No, dobrý.
[Konečný] Zvládneš dneska ještě něco?
-Podle toho co. -Chceš na vzduch? - Já nevím.
-Co by ti pomohlo? -Já nevím.
Zase tam vidím tolik věcí, který prostě nám nikdo nezodpověděl.
[Parkinson, anglicky] Ve výslechu Ahmada
mám problém s jeho popisem toho, jak došlo ke zranění jeho ruky.
Vzala ten nůž takhle, v téhle ruce, a takhle vrátila ten nůž.
Bodla. Ještě jednou chtěla takhle,
chtěl jsem jí vzít ten nůž.
A dostal jsem tady. Tady a šla tady.
[Parkinson] Ale z fotografií zranění je zřejmé,
že rána je větší na hřbetu ruky a menší na dlani,
z čehož vyplývá, že byl bodnut z vnější strany.
Překvapilo mě, že na to při rekonstrukci nikdo neupozornil.
Kdyby se ji pokoušel zastavit, byl by bodnut tímto směrem.
-To by souhlasilo. -Přece byste si pamatoval,
jestli jste byl bodnut v této poloze, nebo v této, ne?
To mi řekněte vy.
-Inu, je v tom rozpor. -To rozhodně.
I přes to, že je ten nůž zubatý, tak ona měla všechny ty rány vedeny
řezem rovným.
[Konečný] Jediná rána, která byla způsobena zoubkatým nožem, je ta,
kterou měl Ahmad na své ruce. Ten řez odpovídá tomu zoubkatýmu noži.
Já jsem na ni ječela, jenže ona si mě všimla,
to si pamatuju, a šla jakoby na mě hnedka. Od něho.
Ona říká, šla s nožem na mě.
Byly to nejlepší kamarádky. Je to tak?
To se tvrdí, ale ono to tak není.
[hudba, Ahmad pláče]
[Doucha] Tady se zasahuje do lidských osudů.
Pokud to byla sebevražda, tak ti dva, kteří tam byli
v té místnosti s ní, budou už teďko pořád trpět tím, že budou podezřelí.
V tom vyšetřovacím pokusu není žádná jiná varianta,
že třeba mohla sedět, někdo ji mohl zezadu bodat.
Tímto způsobem ho začít bodat, takto.
Že ji mohli bodat dva lidi, že mohly třeba některý rány vzniknout posmrtně,
aby něco vypadalo tak, protože se tam nemluví
ani o těch řezných ranách na rukou. Kdy vznikly, v jaké situaci.
[matka] Ona měla vlastně i hematomy na hlavě.
Takže jestli ji někdo bouchnul nebo ji přitlačil prostě na nějakou zeď.
Ale ty hematomy tam nějak vzniknout musely.
Klidně může být varianta, že ten nůž skutečně vzala Aneta první,
ale jako k tomu, že se chce bránit.
Pakliže by ten nůž
držela ta osoba za Anetou,
v podstatě by udělala stejný pohyb, podobný pohyb do toho hrudníku,
tak to je taky možnost.
Tam je otázkou potom délka horní končetiny.
Kam až dosáhnete touto rukou.
[matka] Hlavně podle pitvy jsou ty rány vedeny takhle.
Takhle se přece nikdo neubodá. Ona by se pravou rukou musela bodat takhle.
-Podívejte se, tam je situace. -Budu se bodat takhle. Ale ne přes to.
-Já mám dva metry, ty máš kolik? -Metr sedmdesát.
To znamená, že mně by to šlo. Ahmad byl mnohem menší.
Myslím, že měl metr šedesát osm, byl menší než Aneta.
Pro mě pravděpodobnější by bylo, kdybys seděla.
Plus u jednoho z těch úderů nože do srdce došlo k pootočení.
Na to je potřeba vyvinout taky poměrně fyzickou sílu u člověka,
kterej jako to nikdy nezkoušel, ani vrážet nůž do masa,
není prostě vycvičený voják.
Mně bylo řečeno, že tohle pootočení tím nožem, kdy člověk pak vykrvácí,
umí buď vojáci, nebo lidi, kteří jsou opravdu na tyhle věci vycvičený.
Že normální člověk takhle nikdy nemůže si pootočit ten nůž v srdci.
-Takže nějaké další dotazy? -Nemám.
To, co bylo předvedeno, tak dobře vysvětlí vznik těch bodných poranění na hrudníku.
Takže způsob, kterým předvedl svědek Ibrahim, jak došlo ke zranění,
-je to reálné? -Je.
V 11 hodin 52 minut končím dnešní vyšetřovací pokus.
[Parkinson, anglicky] Nemáme mnoho fyzických důkazů
kromě zranění a identifikovaného nože.
Překvapuje vás to u takového případu?
Mě překvapilo, že jsme neměli více dat.
Nebo fakt, že mu vrátili klíče, zamkli byt na dva dny
a neprovedli další šetření.
Kdo další mohl mít klíče a dělat v bytě bůhvíco?
Možná se nějaké rozrušení projevilo spíše u Ahmada než u Anety.
Dlouhodobě užíval kokain a mohl být rozrušený, když k němu neměl přístup
a nemohl se uklidnit stimulantem, který mu aktivoval čelní laloky.
[francouzsky] Tomu pánovi neodebrali krev,
takže nevíme, jestli měl v krvi hodně kokainu
a v jakém mohl být stavu.
To je velký problém. Na tohle nikdy nebudeme mít odpověď.
Policie České republiky se ptáme, proč nebyly odebrány krevní vzorky
Ahmada a Kateřiny, aby se vědělo, do jaké míry byli pod vlivem drog.
Odpověď: Nebyli osobami podezřelými ani poškozenými
a jako svědci vypovídali tak, že si na událost i přes ovlivnění drogou,
jejíž požití přiznali, vzpomínají. Tedy k tomu nebyl žádný legální důvod.
[Kateřina z tísňové linky] Naše kamarádka, ona najednou
vzala nůž a chtěla si ho bodnout do srdce.
-[operátorka] A bodla se? -Nebodla se, ale leží na zemi,
kouká mimo a dělá divný zvuk.
-Jako chrčí? -Jo, chrčí.
[Výborčík] Domluvili jsme se na tom, že si necháme udělat repitvu.
Ona vyslovila přání, abych se tý repitvy osobně účastnil.
[Radtke, anglicky] Po první pitvě byla provedena druhá.
Repitva je vždy obtížnější,
protože s orgány a s tělem bylo manipulováno.
Lékaři otevřeli to tělo znovu, tam jsou naskládané ty orgány
a teď si vybavuju přesně ten moment, kdy jeden lékař kouknul na druhého,
já vůbec nevěděl, o co jde, a on říká: „Hele…
přijde ti to normální? Tady nám něco schází.”
A já se ptám: „Co schází?”
Po otevření těla při repitvě
druhý patolog zjistil, že chybí srdce.
[Výborčík] Říkám: „Počkejte, pánové, ale my to srdce potřebujeme,
to je strašně důležitý. Je normální, aby tam to srdce nebylo?”
My jsme se v podstatě půl hodiny bavili nad tím, kde je to srdce.
Neměli jsme ho, tím pádem jsme nemohli, nebo lékaři nemohli úplně stanovit,
jak ten nůž pronikal do toho těla. Já si myslím,
že to byl v podstatě determinující prvek celého trestního řízení,
kdy bez toho srdce se rázem velice problematicky dalo prokázat,
jestli skutečně šlo o zavinění třetí osobou,
nebo jestli to byl dobrovolný odchod ze života.
[anglicky] V takovém momentě by mě
nejspíš přepadl údiv.
Většinou jsou orgány vloženy zpět do těla,
byly sice rozřezány, ale můžete je znovu složit.
V tomto případě ale scházelo to nejdůležitější.
[režisér] Zeptali jsme se policie na chybějící srdce.
Je běžnou praxí, že se orgány, v tomto případě srdce, odstraní během pitvy?
Jaké jsou obvyklé postupy pro zacházení s orgány po pitvě?
Odpověď: Srdce bylo dále vyšetřováno a zůstalo na Ústavu soudního lékařství,
který prováděl prvotní pitvu. Pokud si ho Ústav soudního lékařství nevyžádal,
je to otázkou na tento ústav, proč tomu tak nebylo.
Bylo s ním naloženo jako s jinými lidskými ostatky.
Dřívější termín je biologický odpad.
Prostě ho vyhodili.
Tak pokud by nebyla provedena repitva, tak myslím, že by se na to nepřišlo.
To, že při té repitvě jsme nenašli srdce, bylo skutečně neobvyklé,
to nás zarazilo a do jisté míry to i komplikovalo hodnocení
celého toho případu z hlediska rozlišení vražda - sebevražda.
U nás si nepamatuji, že by někdo zapomněl z těch pitevních laborantů
vrátit orgán do těla. To je prostě něco naprosto nepředstavitelného.
A i přes urgence ke kolegům, kteří prováděli tu pitvu,
tak to srdce nám nebylo dodáno a nemohli jsme posoudit,
jakým způsobem bylo poškozeno.
Jak se to může stát, no.
[Kučerka] Samozřejmě že to na mě působí velmi nevěrohodně,
samozřejmě že to na mě působí asi úplně stejně jako na vás.
Je to další jakoby kostička, která nevede k tomu, že to někdo spáchal,
ale vede k tomu, že to nebylo tak, jak to popisují, a to je velký rozdíl
si tady říct, jestli je snaha ukázat na někoho, že to udělal,
nebo vyvrátit, že se to stalo tak, jak to popisují.
[Konečný] Policie znovu uzavřela ten případ tak, že Aneta spáchala sebevraždu
pod vlivem toxické psychózy.
[operátor] Dobré ráno, operační středisko.
Potřebovali bychom vás do Letňan, máme tam pobodanou ženu v bezvědomí.
-Prý se údajně bodla do srdce. -Bodla se do srdce? Řeknete mi adresu?
Nepomuckých 749/15, 2. patro.
Oznamuje paní Jirásková a ta bodnutá je Rodová.
-Rodová? -23 let. V bezvědomí.
23 let, v bezvědomí, bodnutá.
Tak já vás teďka vezmu do Ahmadova bytu.
Pan Štoček je vynikající kriminalista, rutinér, v penzi.
Dává rozhovory, vyjadřuje se k mnoha případům, konzultant.
Pracuje na scénářích pro Českou televizi, pro kriminální případy.
Takže už si užívá penzi, je to taková kriminalistická celebrita.
Všichni to jako víme.
O tomhle případu, co se týče smrti Anety Rodový…
Já jsem slyšel… Tohle se docela vždycky dlouho rozebírá…
Ona může vražda vypadat jako sebevražda,
naopak sebevražda může vypadat jako vražda.
Ale co se týče tady toho případu, tak tam si myslím,
že to rozhodnutí bylo správný, protože je tam určitý…
Takový věci, který odpovídají tý sebevraždě.
To je kuchyň, to je stůl, kde všichni tři tu osudnou noc seděli
až nad ránem, povídali si, pili vodu, tady konzumovali kokain,
teda Ahmad a Kateřina.
Tady byly skvrny od krve, tady byla rozšlapaná krev.
Tady potom byla i krev, ta pravděpodobně byla z jeho rukou nebo z té zraněné ruky,
protože krev byla i tady.
Nebo mohla bejt s tím, že když se řezala do toho zápěstí,
říkejme… já teda budu říkat, že se řezala,
tak mohla být z ní a pak z toho balkonu.
Když viděla, že jako tady se pořád nic neděje, že sice krev teče,
ale ne tak, jak by si ona představovala, tak že se vrátila zpátky do místnosti.
[Parkinson, anglicky] Sebepoškozování se dá vcelku dobře identifikovat.
Například vzdálenější rána na její levé ruce
je povrchová.
Stejně jako některé bodné rány na hrudi.
To jsou takzvané „váhavé rány“.
Sebevrah si není vědom,
jaká fyzická síla je zapotřebí,
a výsledkem jsou pouze povrchová zranění,
protože neaplikoval dostatečnou sílu.
V případě, že by to byla smrt nedobrovolná,
že teda by tam ten Ahmad měl nějakej podíl, ta holka by se bránila.
Ono když jde o život, tam vynaložíte… Tam jde adrenalin.
Prostě tam jde daleko větší síla.
Ty skleničky na tom stole, ty by buď byly spadlý,
nebo by byly převrácený, jo.
Převrácený židle, jo, to by vypadalo jinak.
Jak by vypadala vražda, je otázka, ale tam by byl takovej cirkus,
že by se nedala jen tak zabít, kór jedním člověkem.
[Parkinson] Přirozenou lidskou reakcí je obrana.
Nezaznamenali jsme zranění, která by tomu odpovídala.
Obranná zranění jsou lacerace, řezné rány, dokonce i zlomeniny.
Náhodně rozprostřená na pažích a předloktích,
jak se oběť snaží bránit útoku.
V tomto případě
ale obranná zranění nebyla nalezena.
Ještě se zeptám na jednu věc. Tady máme fotografie Ahmada.
Tam popsal, že byl v tričku a bosý. Přijde vám zvláštní, že má obě nohy…
Protože ty nohy jsou čistý, když tady vidíme, že tu probíhal zápas.
Zjevně to je rozmazaná krev.
Teoreticky by teda tam měla být krev na těch nohou, taková ta našlapaná.
Ale třeba si ty nohy někde otřel. Tady taky si musel umýt tu ruku.
Tak nemůžou ho nechat tam v bytě, aby tam stál nebo seděl a krvácel.
Takže vám přijde to množství krve na místě obvyklé.
Tam se dá předpokládat, že ona vykrvácela dovnitř.
Do dutiny hrudní prostě.
To se taky stává.
Ale jako vidíte, že tý krve prostě tam bylo asi dost.
Ona ta policie neměla moc na výběr.
Z tohohle, tak, jak to vypadalo,
se vražda dělat nemohla.
Já měl vždycky takový pravidlo: když máte výpověď,
tak vždycky z té výpovědi musíte uříznout ten začátek a konec
a vzít si jenom nějakej ten střed, protože ono to je vždycky jinak.
Kór takovýhle emotivní případy, kdy teda někdo něco oznamuje
a teď to má honem popsat, jo. On si to leckdy třeba nepamatuje
a teď si tam vymejšlí.
Podstatný je, nevím, jestli to máte, ale asi jo. Ta nahrávka na tu tíseň.
Jo, ale není tam na té nahrávce on. A na druhou stranu ona tam působí
jako někdo, kdo teprve se objevuje na scéně.
Je z toho patrný, že evidentně nevěděla, co se odehrálo.
Mně to tak přijde. Protože když se ho zeptá:
„Ona se bodla?” tak nemohla vidět to bodání. V té rekonstrukci,
kterou policie udělala na základě toho, že je k tomu dotlačila matka,
tak ona už: „Všechno jsem viděla, on ji takhle držel, ona po něm šla.”
Takže ona mu jakoby asi možná chtěla pomoct v tom tlaku na to,
že by to mohl být on, takže mohla být ovlivněná.
Samozřejmě, ten případ už byl medializovaný.
Ale vy říkáte, že vlastně oni se musí shodovat v tom středu.
No.
On není pachatel, si myslím teda.
Těžko říct, no.
[žena - operátorka] Ale ona se nebodla, ne?
[muž] Nevím.
Vražda, sebevražda, podezřelé úmrtí. Ve všech těch případech
je nutný udělat všechno tak, jako by se vyšetřovala vražda.
A o tom prostě musí rozhodnout ten policista, který přijede na místo.
Ten musí být natolik zkušený, že ví, že tohle je nad rámec
jeho schopností a možností a musí k tomu přivolat specialisty.
V tomto případě z Kongresovky. Po tu dobu je nutný mít to všechno zajištěný,
do toho bytu nesmí nikdo jiný, než tihle specialisté vejít.
Teprve až oni řeknou, že mají místo hotový,
tak pak tam může vtrhnout vyšetřovatel z toho 1. oddělení vyšetřování vražd.
[režisér] Je podle vás reálná šance znovu to otevřít?
Je šance to z mého pohledu otevřít, ale ta není na právníkovi.
Respektive ten právník je ten nástroj, ale to, čím se to bude otevírat, ten klíč,
jsou pro mě znalecké posudky, a je to právě ta biomechanika,
je to právě ta disputace nad těma pitevníma zprávama,
nad provedením pitvy. To znamená opravdu postavit ten byt nebo kuchyň
v těch rozměrech, jak byla, zkusit někomu říct, ať to skutečně zahraje,
jak to popsali v těch verzích.
[Parkinson] Máme tři Ahmady,
tři Anety a tři Kateřiny.
Pojďme si to zahrát tak, jak to udělali na té rekonstrukci
a pojďme to udělat hlavně v plné síle. Nedělejme to, že úder letěl takhle.
Máme jednu tupou repliku nože,
jeden gumový nůž…
Pozor, máme i skutečný.
-Dobře. -Takže vždycky takhle vyzkoušet.
…a jeden zasunovací nůž,
kterým můžete udeřit do hrudi.
Pořád to bolí, ale nikdo není ohrožen.
[Radtke] Nyní už z policejních záznamů víme,
že některé věci byly při rekonstrukci vynechány,
zatímco jiné byly provedeny velmi podrobně.
Je velmi obtížné některé z nich interpretovat.
[Parkinson] Nejdřív shromažďujeme co nejvíc faktických informací,
abychom určili, jaké síly působily na tělo.
Nebo postupujeme opačným směrem, od stop zranění,
abychom určili, jaké síly je způsobily.
[Konečný] Faktem je, že ty jseš jeden z mála lidí, kdo v tom bytě byli,
takže v podstatě můžeš říct, jak to na tebe působí.
Tak jdeme dál, jdeme na první krok. Jdeme dovnitř?
Pojďme na to. Chodba.
Vybavuje se ti něco?
[matka] No, trošku, no.
Spíš mám tady z toho husí kůži.
-[žena] Dobrý den. -Dobrý den.
-Anežka Matušínská. -Těší mě.
[herec] Já se představím taky.
-Hele, neberte to osobně. -Jasně, rozumím.
-[matka] Sorry. -V pořádku.
-Asi jsi pochopila, kdo hraje koho. -Jo, pochopila.
[Anglicky] Dobrý den, jsem Anna.
Jay Radtke, těší mě.
Anna, těší mě.
[Craig] Tvrdí se, že spáchala sebevraždu
následkem toxické psychózy.
K té dochází následkem nadměrného užívání látek,
jako je alkohol nebo kokain.
[francouzsky] Koncentrace kokainu byly tak slabé,
že to nemohlo bezprostředně vyvolat psychózu.
Nebyla ani ve fázi abstinence,
protože si trochu kokainu v baru Coco dala.
Z toxikologického hlediska se tedy to, co se stalo, nedá vysvětlit.
Toxikolog nemůže říct,
jestli někdo spáchal sebevraždu po požití drogy,
ještě navíc nožem.
To nejde.
Za sebe musím říct, že to nemůžu uzavřít.
I to je úloha experta, říct:
ano, ne, nebo nelze to uzavřít.
[matka] Z whatsappové korespondence, kterou mi předložila policie,
je, že Ahmad koksuje jako sviň. Léčí se na psychiatrii s výbušností.
Jak on jako psychicky vlastně v tom příběhu může hrát roli
jako vlastně právoplatný svědek?
[francouzsky] Ve všech zprávách je napsáno, že má Ahmad problémy s drogami
a psychické problémy.
Nevíme, co měl v krvi v době činu.
Jestliže vyšetřování nebylo kompletní,
nemůžeme to s jistotou uzavřít, vždy zůstane pochybnost.
Můžeme tedy s jistotou vyloučit toxickou psychózu?
Nemyslím vyloučit sebevraždu,
ale vyloučit sebevraždu pod vlivem toxické psychózy?
Je to otázka na oba dva.
Těžko mohu akceptovat,
že došlo k toxické psychóze.
Neexistují důkazy, že by Aneta
užila tolik alkoholu, kokainu nebo jiných drog,
aby to u ní navodilo toxickou psychózu.
A proto, myslím, nemůžeme akceptovat verzi,
že příčinou smrti byla sebevražda.
[Doucha] Dojem, který to na mě dělá, že tady skutečně ta policie udělala chyby,
které už nedohnala. Bylo to chytání kočky za ocas, tady todlencto.
A kočka je pryč.
Ahmad byl v dost velkým tlaku, protože se manželka dověděla
o tom jeho románku a on byl v tlaku od Kateřiny.
A vlastně ten večer byl s Hrubým, kamarád Krejčíře,
na večeři a tam se hádali kvůli manželce, a teprve potom odjel do Coco baru.
A léčí se s agresivitou. To je ve spise.
Takže my víme o něm. A to samý o Kateřině, že to je magor.
A to je z výpovědí i těch kamarádů, jako to její chování.
[režisér] V reportáži Josefa Klímy zaznělo i jakési svědectví,
že by mohl Ahmad být policejní informátor.
Považujete tuhle věc za pravděpodobnou?
To vyloučit určitě nejde. Otázka je, co je to policejní informátor.
To bylo v dobách hluboký totality, ano. Ale dneska
spíš pokládáte takovýho momentálního teď informátora, to znamená,
vezmu fotku Ahmada a zajedu třeba do Coco baru,
a když vás tam nezabijou hned, tak vám třeba někdo řekne:
„Jo, Ahmad, ten tady dealuje drogy. Nevím.”
Já jsem tenkrát poukazovala, že je to velice vlivný a bohatý člověk.
Z čeho má ty peníze? Policie vůbec nezjišťovala tyhle skutečnosti.
Nezjišťovala jeho minulost v Libanonu. Takže my nevíme, jestli už někoho zabil
v Libanonu, nebo nezabil. My vlastně o něm nevíme nic.
[Doucha] Ta rodina je rozhodnutá, že se stala vražda,
a nikdo jim nevyvrátí, že ne.
Policie bude tvrdit, že vlastně se o vraždu nejednalo, a nikdo to nevyvrátí.
Ale je tady pořád mrtvá mladá dívka.
A možná je tady i pachatel vraždy.
Kdybyste byli na 100 % přesvědčeni, že šlo o sebevraždu, jak popisuje policie,
řekli byste to zde matce do očí?
Pokud by tomu nasvědčovaly důkazy,
pak bych vám řekl,
že dle mého názoru šlo o sebevraždu.
[Konečný] Máme tady aktéry: Aneta, Ahmad, Kateřina.
Máme tady experty na biomechaniku a patologii.
V kuchyni zůstane pouze Aneta. Ahmad a Kateřina půjdou do ložnice.
Poprosím vás, abyste si vyndala nůž.
Věděla, kde ten nůž najde, protože ona v tom bytě nebyla poprvé.
Chytne si ho do ruky a poprosím Ahmada, který se vrací z ložnice do kuchyně,
aby si nalil sklenici vody. Tak přichází do situace,
kdy Aneta se má už pravou rukou bodat do levé části hrudníku.
On vykřikne: „Ne,” a začne s ní zápasit o nůž, tak.
Stále se má u toho bodat, on se snaží jí sebrat nůž.
V jisté chvíli se - tak, bodne ho do ruky.
A on stále pokračuje v zápase o nůž.
[Craig] Nakolik je reálné,
aby si někdo probodl dutinu srdeční,
zatímco se mu v tom někdo za ním snaží zabránit?
-Oba jsou v předklonu. -V tu chvíli se intenzivně hýbe,
takže k většině zranění muselo dojít, když se nehýbala.
[Konečný] Jedna z verzí je verze, že Ahmad sahá po noži a útočí
na Anetu, která sedí. Na nic netušící Anetu.
To znamená, vezmete nůž kuchyňský, půjdete k ní zezadu
a bude se snažit bodat do levé části. Popřípadě do srdce.
Zkuste ji třeba chytnout. Aby se nebránila. A vy se braňte.
Přesně, přesně, přesně.
[Parkinson] Vidíte, jak se Aneta snaží bránit rukama.
Kdyby se to stalo, očekávali bychom více zranění na rukou.
A kdyby Ahmad nůž udržel, není jasné, jak by došlo
ke zranění na jeho pravé ruce.
Kdyby se bránila, jak jsme právě viděli,
kryla by se rukama a možná by se i pokusila zmocnit nože.
Takže by došlo k náhodně rozmístěným ranám
a zraněním rukou, když se snažila útočníka zastavit.
Jak by ta situace vypadala,
kdyby jedna osoba, například Kateřina,
Anetu držela, držela jí ruce. A ona se nemohla bránit.
Prostě chytnete ruce. Takhle.
[dramatická hudba]
[tlumené ženské heky]
Všimněte si, že Ahmad nyní drží nůž svisle.
Ne vodorovně. Protože útočí zepředu.
Teď je nůž více vodorovně,
což odpovídá ráně. To je jedna věc.
Při této verzi by oba pachatelé museli být za ní.
Když mluvíme o jiných scénářích,
nevidíme zranění, která by odpovídala držení za ruce.
Museli by ji držet velkou silou,
protože, jak vidíte, snažila se bránit skloněním hlavy a zvednutím nohou.
To je přirozená reakce.
Je těžké určit, co způsobilo například modřinu na noze.
Mohla při zápasu narazit do stolu nebo do židle.
A v týlu se zranila při pádu na zem.
On ji držel a položil ji na zem, takže ona nespadla.
Říkáme „položil“,
ale mohlo dojít k pádu z malé výšky.
Není rozpor v tom, že řekl „položil“ a zraněním hlavy.
Když má někdo pořezané zápěstí,
je schopen vůbec držet v ruce nůž a bodat se tak brutálně silou,
aby se dostal tím nožem až přes hrudní koš?
Rány byly poměrně mělké.
Ta vrchní pouze pronikla kůží
a dolní nepoškodila šlachy ani tepny,
takže ruka stále mohla fungovat,
i když to mohlo bolet.
[matka] Kdy si podřezala to zápěstí? V tom zápase, když se s ním prala?
Nebo když si šli lehnout? Protože on vlastně říká, že v minutě se vrátil,
on jenom vstoupil do ložnice a vrátil se zpátky hned.
Takže moje dcera tam byla sama půl minuty.
[Parkinson] Vždy musíme nakládat se svědectvím obezřetně.
Nemusí odpovídat realitě.
Nevíme, zda to bylo 30 sekund.
30 sekund je překvapivě dlouhá doba.
Ano, takže… Mohlo se to stát? Jistě.
[Výborčík] Já nevím, které ty rány byly post mortem a které nebyly.
To nám neodpověděl v podstatě nikdo.
Já nevím, jestli první šla smrtelná rána a pak šly ty ostatní.
[Radtke] Srdce vydrží značné poškození, protože jde o velmi důležitý orgán.
Když nůž pronikl pouze do jedné srdeční komory,
mohla žít mnohem déle, než kdyby pronikl do obou.
Je možné, aby žili ještě další dvě hodiny?
Je to dlouhá doba, ale rozhodně je to možné.
Naprosto reálně si umím vysvětlit, jak by to probíhalo,
kdyby útočila třetí osoba tak, že se slečna Rodová nemůže bránit.
[Parkinson] Kdybyste klečel na zemi vedle ní
a ona byla v bezvědomí,
mohl byste jí způsobit ta zranění, která měla.
To ale stále nevysvětluje vodorovné rány
na vnitřní straně jejího předloktí.
Za mě se klidně můžu držet té roviny, že v podstatě jedna z těch třech
smrtelných ran byla jednou z těch prvních ran,
což samozřejmě ten útočník vědět nemusel.
Pak se můžeme bavit, proč jsou ty ostatní mělké,
případně po té smrtelné.
Jestli někdo chtěl zakrýt stopy, to já nevím.
Oni píšou, že ty rány byly povrchové a nekrvácivé.
A já když se podívám na halenku, tak já tomu nerozumím.
[Radtke] Halenka je nasáklá krví, takže se zdá, že je jí víc.
Na podlaze je jí maximálně 20 ml, ale je rozmazaná.
Krvácela především uvnitř, v oblasti plic.
Většina krve byla stále v ní, jen ne v krevním oběhu.
Hlavní problém byla krev v její hrudi.
Kdyby s tím něco dělali, možná by přežila,
protože jedna komora byla funkční.
Šlo každopádně o vážné zranění srdce a šance na přežití byla nízká,
ale byla by vyšší při správném lékařském zásahu.
Při rekonstrukci vznikla obranná zranění,
která zde zřetelně vidíme, když sahala po noži.
Zde vidíme další obrannou ránu,
která vznikla při rekonstrukci.
Tato zranění vznikají, když se někdo takto brání
proti útoku nožem z tohoto směru.
K tomu došlo při rekonstrukci, nikoliv při skutečném případu.
Existuje více náznaků, že šlo o sebepoškození,
ale protože máme málo informací,
nemohu vyloučit, že šlo o zabití.
Nevíme, čí byla krev na balkoně,
na stole nebo na kuchyňské lince.
Nemáme jistotu. Nezjišťovalo se to.
[Radtke] Také se ztratilo srdce a nebylo k dispozici při repitvě.
Šlo o celou sérii chyb.
Ve forenzní patologii nikdy nemůžeme mít stoprocentní jistotu.
Vždycky je něco pravděpodobnější než něco jiného.
V tomto případě je pravděpodobnější sebepoškození.
Pokud se někdo nepřizná
nebo nepodá lepší vysvětlení,
pokud nedojde k dalším testům vzorků,
pokud se nezjistí, že měla například cizí DNA pod nehty…
Něco takového by mohlo změnit můj názor.
A proč nebyly odebrány ty vzorky?
Vlastně závěrem těch znalců je, že z hlediska biomechaniky
i z hlediska patologie
je možnost, že si to dcera mohla udělat sama.
Z hlediska psychologie a toxikologie se jasně vyvrací toxická psychóza.
Dcera byla naprosto fit. Právě proto nás to všechny jakoby zaskočilo.
Co se tam vlastně mohlo odehrát? Ale všichni se shodují na tom,
že je tady špatný ten policejní postup a díky němu vlastně nevíme, co se stalo.
Chyby se dělají, jsou to jenom lidi, samozřejmě.
Jsou to jenom lidi a jde o to, aby ty chyby byly co nejmenší. A ne takovýhle.
Ne v těch zásadních věcech.
A tady to byly chyby podle mého názoru v zásadních věcech.
Především zpracovával to někdo, kdo to, kdo to neuměl.
Vy jste pochybili. Pochybili jste v tom, nedali jste…
A proto my dneska nejsme schopni vlastně dovědět se pravdu.
Ale já vůbec nechápu, jak to tady mohlo všechno takhle projít.
[Parkinson] Já vám nemohu říct, zda šlo o sebevraždu nebo vraždu.
[režisér] A kdo může?
Obávám se, že nikdo.
Policie se zpravidla neomlouvá.
Ale podle mýho názoru ty vady jdou na vrub policie.
Jmenuji se Miroslav Krutina, jsem advokát.
Pokud se mám vyjádřit k těm novým expertním posudkům,
které byly vypracovány zahraničními experty,
tak ten psychologický posudek vnáší rozpor a upozorňuje,
že ta intoxikace Anety
je velmi nepravděpodobným jako důvodem té smrti.
To, co tady teď děláme, je prostředkem k tomu, aby se na to nezapomnělo.
A pokud teda je celá řada lidí, kteří se dneska neztotožnili s tím,
jak to dopadlo, tak v podstatě ty média potřebujeme k tomu,
aby ukázala na to, že se můžou dít chyby, ať už vědomě či nevědomě.
A umožní v podstatě to, aby lidi o tom přemýšleli, a může se stát,
že se objeví nějaká nová informace na základě mediálního pokrytí
a jakéhokoli zdroje informací, která povede k tomu, že paní Rodová
jednou svoji odpověď dostane.
Já si totiž myslím, že on měl tu psychózu.
[muž] On je nějakej vlivnej, nebo co?
Ale nikdo vůbec neví, co dělal v tom Libanonu.
A teď jim zdrhnul, že jo. Teď je tam a my nemáme jako vůbec,
aby ho vydali, a je odsouzenej za trestnou činnost na pět let.
[Marečková] Neznám maminku, která by se smířila s tím, že její dítě zemřelo.
Nikdy nepřijmou ten fakt, že moje dítě se rozhodlo nebo dostalo do situace,
kdy si vzalo vlastní život, nebo způsobilo to, že zemřelo.
Je to prostě tak, že věříme svým dětem a chráníme je.
Ale když se podíváte na objektivní okolnosti, které se kolem odehrály,
tak víme, že ta maminka mohla mít zkreslené představy o svojí dceři.
To bezesporu.
[ženský hlas] Volaný účastník není dostupný. Prosím, zavolejte později.
[anglicky] The person you are calling is not available. Try again later.
Jakub byl přítel dcery, s kterým byla v Dominikáně.
Proč o Anetě nikdo nechce mluvit?
Proč jsme kontaktovali kamarádky pětkrát a žádná nepřišla?
Kontaktovali jsme otce Anety a ten se s náma sešel.
My jsme mu o tom filmu řekli a on nám neřekl ani slovo.
Proč policajti nechtějí vystoupit? Nikdo o Anetě nechce mluvit.
Jenom máma.
S Jakubem, bývalým přítelem Anety, jsme měli domluvenou schůzku.
Hodinu před tou schůzkou jsme si ještě volali a pak na ni nedorazil.
A pak si změnil telefonní číslo a zmizel z povrchu zemského.
Zmizel z živnostenského rejstříku, z obchodního rejstříku.
Navštívili jsme tři adresy, na kterých měl bydlet. Nikde není.
Já nevím proč. Bojej se ty lidi?
Bojej se policajtů? Bojej se, že se Aneta skutečně zabila?
A nechtěj trápit mámu? Bojej se, že ji někdo zabil,
a tím pádem se bojí mafie? Já to nevím.
Ale jediný, co vím, je, že nikdo nechce jít před kameru a vystoupit.
[hudba]
Je 24. prosince 2023
a do tadyhle těch dveří
právě vešel Ahmad si zacvičit.
Potkal jsem ho tady v Albertu, protože se za mnou ozval,
jestli jdu na pokladny a já se otočil a koukám mu přímo do tváře.
Takže teď řešíme, co s tím.
Tamhle je, vole, Ahmad.
Pardon, vy jste Ahmad?
[Ahmad] Proč se ptáte?
Já si vás pamatuju z jednoho případu.
-[Ahmad] Prosím? Vy jste co? -Filmaři.
-Filmaři? -My jsme filmaři.
Točíme jeden případ takovej.
Myslíte, že byste si s náma dal kávu?
-Ne. -Jenom kafe. Sedneme si.
Nic jiného, věřte nám.
Tohleto je to nejlepší, co se vám dneska mohlo stát.
My jsme filmaři. Vzniká film o Anetě Rodové.
To je vám asi jasný v momentě, kdy jsme vám řekli, že jsme dokumentaristi.
[Ahmad - těžko srozumitelné] To už jsem hodil za moji hlavu.
Vzala život jedna holka, zemřela vedle moje oči.
Ona udělala sebevražda vedle moje oči.
To trápí. Jako když pamatuju a když přemýšlím nad to pořád.
Já jsem pak byl daleko od tohle.
Trápilo moje děti.
Já jsem… Zničilo to moje život.
Už jsem milionkrát říkal. Policajti šetřili třikrát.
[režisér] Proč myslíte, že Aneta zemřela?
[Ahmad] Já to nevím. Nevím.
[režisér] A s Kateřinou nejste v kontaktu?
Ne. Já jsem byl 5 let pryč. V Libanonu kvůli…
Matka byla nemocná. Potom covid.
Pak jsem vrátil tady.
Tady mám děti.
Všechno, co vy budete dělat, budete dělat proti mně.
Jako že jsem ten cizinec.
Kdybych já to dělal proti vám a neměl v ruce jedinej důkaz,
jak bych si to obhájil? Před sebou.
Dobře.
Určitě si to rozmyslete.
Já bych byl moc rád, kdybychom si mohli popovídat.
[Ahmad] Dobře. Já popřemýšlím.
[režisér] Je možný vzít si na vás kontakt?
Zatím ne, ale když dovolit, tak budete mít kontakt.
-Děkuju. -Já vám dám vědět.
No, co na to říct, prostě.
My jsme víc udělat nemohli. Za mě si myslím, že to tak prostě někdo chtěl.
Ať si to každý přebere, jak chce.
Tak to je asi všechno, co k tomu povím.
[matka] Promlčecí doba je ještě dalších 10 let, takže ještě 10 let mám čas,
abych to já sama, pokud policejní orgán nekoná a nebude, to vyšetřila.
Takže ještě mám 10 let.
Jako… život jí to nevrátí.
Já bych se dozvěděla pravdu.
Bylo by to pro mě jakoby jednodušší.
Ten život jí to prostě stejně nevrátí.
Prostě už nejde dělat nic.
Ale já bych mohla žít jako líp.
Jako v klidu.
Jako dívat se do hrobu svýmu vlastnímu dítěti
je to úplně nejhorší, co může být.
Takhle já prostě pořád na to myslím, co se tam stalo.
Devět let vymejšlím teorie, proč se to stalo.
Já jsem svoji dceru milovala. Byla to jediná moje dcera.
A žít s tím je fakt těžký.
Jako sakra těžký.
Tak pojďme to tedy znovu otevřít.