Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kiitos, kun tulitte tänään paikalle. Arvostan sitä todella.
Jos ette tiedä syytä kiertueelleni,
minulle tuli pari kuukautta sitten täyteen 20 vuotta stand up -koomikkona.
Kiitos.
Kiitoksia. Agenttini mukaan 20 vuotta on suuri saavutus kaikille koomikoille.
"Sinun pitää juhlia.
Valitse pari suosikkikaupunkia ja käy niissä esiintymässä."
Vastasin, että ei kiitos.
"Menen mieluummin Milwaukeehen."
Mutta kuulkaas…
On hienoa olla täällä tänään. Minulla on loistavia uutisia.
Kahdenkymmenen vuoden uran jälkeen -
esitykseni on viimein täydellinen. Tajusin sen viime viikonloppuna.
Älkää ymmärtäkö väärin, pidin sitä jo aiemmin täydellisenä.
Viime lauantain esityksen jälkeen törmäsin katsojaan, joka väitti toisin.
Viime lauantai-iltana esiinnyin New Yorkissa.
Keikan jälkeen yritin päästä autolleni.
Nainen yleisöstä juoksi minut kiinni. Hän käytännössä taklasi minut.
Nainen sanoi: "Anthony, vika vitsisi oli aivan hyvän maun rajalla.
Sitä oli vaikea kuunnella.
Mieti esitystäsi ja muuta sitä."
Niinpä muutin sitä.
Nyt avaan sillä vitsillä.
Nyt kerron teille sen vitsin ja selitän, mitä sen naisen kanssa tapahtui.
Sitten todistan teille, että olen paras.
Ei. Koomikkona minulla on tietty velvollisuus.
Otan sen tosi vakavasti.
On velvollisuuteni nousta lavalle tuntemattomien tyyppien edessä -
ja kertoa mielipiteeni transyhteisöstä.
Juuri niin.
Niin on tehtävä nykyään. Se lukee ihan käsikirjassakin.
Uskon, että transyhteisö -
on uudet raskaana olevat naiset.
Tarkoitan siinä mielessä,
ettei koskaan ole kohteliasta arvailla.
Luottakaa minuun tässä.
Koskaan ei kannata mennä kenenkään luo sanomaan: "Heippa.
Kuinkas pitkällä olet?
Aiotko pitää sen vai…?" Ei.
Älkää vain tehkö niin.
Vaikka olisittekin oikeassa, se on töykeää.
Tehkää kuten minä.
Osaan käsitellä tilanteen sulavasti. En kysele mitään.
Jos haluan selvittää asian, minä vain tarjoan drinkin.
"Tässä. Ota lasillinen bourbonia."
Jos hän sanoo olevansa seitsemännellä kuulla raskaana,
saan antaa kehuja: "Jestas, näytätpä tosi upealta."
Mutta jos tyyppi ottaa juoman,
hän on trans.
Ja tietenkin -
tuo vitsi on vähän rajalla.
Olisin vain voinut häipyä. Kaikki olisi hyvin.
Vaan se nainen nappasi minusta kiinni. Alkoi riidellä kanssani.
"Minun on kysyttävä sinulta, mitä tavoittelet sen transvitsin kanssa?"
Sanoin, että tavoitteenani oli saada transihmiset nauramaan.
"Voitko kuvitella? Se olisi historiallista."
Hän sanoi: "Anthony, et varmaan edes tiedä tätä,
mutta vitsisi ongelmana on, että joitain transihmisiä vaivaa se,
etteivät he voi saada omia lapsia.
Vitsisi kuulostaa siltä, että raskaana olevan naisen vastakohta on transnainen.
Se voi olla loukkaavasti sanottu." Olen samaa mieltä.
Se voi olla loukkaus. Mutta ei, kun se tulee suustani.
Pidän kovasti transihmisistä. Tunnen empatiaa transyhteisöä kohtaan.
En ole itse trans, mutta minullekin huudetaan aina,
kun menen väärään vessaan.
Pidän transihmisistä. Mitäkö inhoan?
Raskaana olevia naisia.
Paskat niistä pulleista ämmistä, vai mitä?
Heitä ei pitäisi päästää urheilemaan.
Myönnän, että opin sillä hetkellä jotain.
Ennen kuin se nainen läksytti minua, en tiennyt transihmisten -
inhoavan raskaana olevia naisia tavallani.
Kunnioitan heitä entistä enemmän.
Jos joku täällä tänään on trans ja loukkaantui ekasta vitsistäni,
tässä on vitsi, jonka kirjoitin varta vasten vain sinun iloksesi.
Viime viikolla näin, kun raskaana oleva nainen jäi bussin alle.
Itse tykkään kutsua sitä -
sukupuolen paljastusjuhlaksi.
Miksi te nauratte?
Vitsi ei ollut teille.
Se oli vain transystävilleni.
En pidä raskaana olevista naisista enkä lapsista.
Eräs ystäväni pyysi minua vauvansa spermanluovuttajaksi.
Sanoin: "Enpä tiedä. Se on aika iso päätös.
Kuinka vanha vauva on?"
Jos tulit paikalle myöhässä, inhoan lapsia.
Vihaan heitä todella. Se on juttuni.
Minua ihmetyttää se, että näin aikuisiällä minulla on ystäviä -
ja perheenjäseniä, joilla on lapsia. En arvostele heitä.
Siinähän haaskaavat elämänsä.
Minua ihmetyttää se, että he lähettävät kuvia lapsistaan.
"Anthony haluaa nähdä tämän. Lähetä." En koskaan halua nähdä sitä.
Ilahdun lapsen ilmestymisestä ruudulleni vain silloin,
kun näen katoamisilmoituksen. Muuten…
Älkää muuten herättäkö turhia toiveita.
Ennen vain sivuutin ne tekstarit. Esitin, etten nähnyt niitä. En vastannut.
Sitten siskoni sai lapsen. Hän alkoi suuttua minulle.
"Oikeastiko, Anthony? Etkö vastaa?
Etkö sano mitään kivaa kauniista siskontytöstäsi,
joka kusee täysin sormimaalauksen?"
Niinpä kehitin suunnitelman.
Aina, kun joku lähettää minulle kuvan lapsistaan,
vastaan prikulleen samalla tavalla.
"Kiitti.
Säilytän tämän myöhempää käyttöä varten."
Ei, se toimii.
Käyttäkää sitä. Se toimii.
En ole kuullut siskostani vuoteen. Aivan huippua.
Kuten monet muutkin,
vietin suurimman osan pandemiasta sisällä seiniä tuijottaen ja järkeni menettäen.
Aloin ostaa outoa kamaa netistä. Päätin sisustaa kämppäni uudelleen.
En tiedä mitään sisustussuunnittelusta, mutta tiedän, mistä pidän.
Käväisin siis eBayssä ja maksoin 500 dollaria -
lapsen ruumisarkusta.
Minusta se oli hieno. Se oli vintagea.
Kun arkun laittaa olohuoneeseen, se herättää keskustelua.
Mutta kuten monia muitakin pandemian aikana ostettuja asioita,
kadun sitä nyt.
Se saapui vihdoin postissa.
Tyhjänä.
Kuulkaas, kamut. Vihaan lapsia ihan pirun paljon.
En edes osaa puhua lapsille nykyään. Pikku siskonpoikani tuli luokseni.
"Anthony-setä. Toinen lapsi kiusaa minua koulussa."
Sanoin: "Älä vain siedä sitä.
Murra pojalta nenä. Hän jättää sinut rauhaan."
Hän sanoi: "Anthony-setä, se on toksista maskuliinisuutta."
No, minä en sietänyt sellaista puhetta.
Tulitte tänne pitämään hauskaa lauantai-iltana.
Tiedän, mitä haluatte. Haluatte puhua politiikasta. Tästä lähtee.
Kerron, mikä tätä maata vaivaa, mikä on Yhdysvaltojen ongelma.
Tässä maassa on oltava 16-vuotias ajaakseen autoa.
Se on järkevää.
Silti vasta 18-vuotiasta pidetään aikuisena. Silloin saa äänestää.
Se on perseestä.
Jos on tarpeeksi vanha ja kypsä ajamaan turvallisesti kadulla,
pitäisi olla tarpeeksi kypsä harrastamaan seksiä kanssani, eikö?
Joka tapauksessa…
Se on maamme ainoa ongelma.
Olen nyt kiertänyt tämän materiaalin kanssa 18 kuukautta.
Lempiasiani näiden vitsien kanssa kiertämisessä -
on ollut tuon vikan vitsin kertominen etelässä.
Olen oppinut tosi paljon tästä mahtavasta maastamme.
Heti kiertueen alussa esiinnyin Alabamassa.
Kerroin tuon vitsin. Kaveri yleisössä nousi seisomaan:
"Ikävä kertoa,
mutta Alabamassa suojaikäraja on 16 vuotta, joten tuo on muutettava."
Sanoin: "Niinkö?
Teidän on muutettava tuo."
Sitten pari viikkoa myöhemmin esiinnyin Mississippissä.
Kerroin tuon vitsin ja mainitsin heille Alabamasta.
Kaveri yleisössä nousi seisomaan ja sanoi: "Mississippissä ikäraja on 14."
Ja minä sanoin: "Voihan perse.
Täydellistä."
Juuri siihen perustajaisät keskittyivätkin.
Kamuni työskentelee FBI:ssä. Hän esittää olevansa 12-vuotias tyttö.
Hän juttelee päivät pitkät netissä lasten hyväksikäyttäjien kanssa.
En tiedä, mitä hän tekee FBI:lle, mutta pian…
Uusi iso juttu,
josta kuulen nykyään yhä enemmän, on pornoriippuvuus.
Joka puolella joku valittaa pornoriippuvuudestaan. Minä en.
Kestän kyllä sen.
Pari kuukautta sitten olin kuitenkin perhejuhlissa.
Jeselnikien suuri sukukokous. Kaikki olivat siellä.
Ekana iltana olimme jättimäisessä juhlasalissa syömässä,
kun serkkuni nousi seisomaan. Poika on 15-vuotias.
"Minulla on jotain ilmoitettavaa. Halusin kertoa,
että olen kärsinyt pornoriippuvuudesta. Se on kamalaa,
mutta teen parhaani päästäkseni sen yli." Kukaan ei tiennyt, mitä sanoa.
Kaikki Jeselnikien sukupolvet tuijottivat suoraan eteenpäin -
ja yrittivät syödä illallistaan.
Siispä nousin seisomaan.
Sanoin: "Hei, kamu.
Voimme katsoa jotain muutakin.
Voin panna matsin telkkariin, jos haluat.
Mutta milloin olemme seuraavan kerran yhdessä?"
En ole riippuvainen pornosta. Katson terveellisen verran pornoa.
Minulla on suosikkini. Olin baarissa toissailtana -
ja näin lempipornotähteni istumassa baarissa yksin.
Se oli uskomatonta.
Kutsuin baarimikon luokseni. "Otan toisen oluen. Näetkö tuon tytön?
Tyttö ei saa olla täällä. Hän on 13."
Tässä kohtaa yleisö alkaa perinteisesti valittaa.
He sanovat: "Miksi kerrot niin paljon vitsejä lasten hyväksikäytöstä?
Miksi kerrot ne kaikki alussa?"
Pidän siis yleensä pikku tauon -
ja selitän yleisölle, mitä hirtehishuumori on.
Hirtehishuumori on minun juttuni.
Se on sitä, kun näkee maailmassa jotain niin kamalaa,
että sille pitää nauraa. Muuten se tuhoaa ihmisen.
Pari kuukautta sitten luin lehteä -
ja törmäsin artikkeliin kotikaupunkini papista,
joka pidätettiin alttaripojan ahdistelusta samassa kirkossa, jossa olin alttaripoika.
Kauheaa luettavaa. Se voisin olla minä.
Jos olisin pappi.
Hauskanpito on kivaa.
Olen ylpeä sanoessani, etten ole koskaan elämässäni -
maksanut seksistä prostituoidun kanssa. Ja voin kertoa,
että he suuttuvat siitä.
Pidän yhdestä asiasta Milwaukeessa.
Se vaikuttaa turvalliselta paikalta asua. Ehkä ei teistä,
mutta verrattuna Los Angelesiin… Jestas, tämä on paratiisi.
Naapurustoni on romahtanut viime vuosina, muuttunut vaaralliseksi.
Eräs nainen ulkoilutti koiraansa kotinurkillani,
ja se varastettiin aseella uhaten.
Nyt se on minun koirani.
Tykkään olla Milwaukeessa. Täällä on kiva esiintyä.
Se on yksi kaikkien aikojen parhaista stand up -komediakaupungeista.
Tänne palaaminen piristää minua. Kyllä vain.
Se tuleekin tarpeeseen. Olen ollut vähän maissa. Myönnän sen.
Menetin äskettäin ystävän. Typerää.
Hän meni sairaalaan omavalintaiseen leikkaukseen.
Simppeli rintojen pienennysleikkaus. Ystäväni ei selvinnyt.
Hän kuoli leikkauspöydälle.
Ainakin minulle.
Jostain syystä tuo vitsi on alkanut jakaa eniten mielipiteitä.
Jos et nauranut sille, ei se mitään, mutta helvettiäkö sinä mistään tiedät?
Olen tehnyt tätä 20 vuotta.
On oltava rehellinen,
en tiennyt 20 vuoden kuluneen, ennen kuin agenttini kertoi.
En pitänyt 20 vuotta tavoitteena, joka pitäisi saavuttaa.
En määrittele menestystä urani kestolla. Määrittelen menestyksen sillä,
kuinka kauan sitten minulla oli viimeksi kämppis.
Tosi on. Minulla ei ole ollut sellaista 15 vuoteen.
Olen 45-vuotias, en flexaile.
Vikalla kämppikselläni oli video -
jokaisesta tyypistä, jonka kanssa oli pannut asunnossamme.
Se on luottamuksen pettämistä, mutta olihan se hulvatonta.
Hän ei tiennyt siitä.
Määrittelen menestyksen taiteilijana myös sillä,
kuinka kauan sitten minulla oli päivätyö. Siitäkin on 15 vuotta.
Inhosin päivätöitä. Kuvitelkaa, millainen olin siellä.
Yhdellä työpaikalla joku varasti jatkuvasti lounaani.
Joku varasti lounaani joka päivä, vaikka kirjoitin selvästi nimeni siihen.
Olin melko varma, kuka se oli. En voinut todistaa sitä.
Yhtenä päivänä ennen töitä murskasin kokonaisen putelin laksatiiveja.
Sellainen satsi lamaannuttaisi miehen.
Laitoin ne ruokaan ja odotin, kunnes yksi tyyppi nousi mennäkseen vessaan.
Heti, kun se häiskä teki niin,
paskoin ympäri hänen pöytäänsä.
Sain potkut useimmista päivätöistäni.
Kaikista, oikeastaan. Paitsi vikasta.
Olin töissä jättimäisessä, sieluttomassa toimistorakennuksessa.
Otin loparit kesken työpäivän,
kun näin 60-vuotiaan naisen astuvan vahingossa tyhjään hissikuiluun -
ja putoavan 30 kerrosta kuolemaansa.
Häivyin sieltä suoraan helvettiin.
Se oli vika päiväni hissiasentajana.
Yhteen asiaan olen kyllästynyt 20 vuoden uran jälkeen:
matkustamiseen.
Sanon aina esiintyväni ilmaiseksi, jos matkani maksetaan,
ja se on tismalleen totta tänäkin iltana.
Kaksi yötä sitten lensin New Yorkista Milwaukeehen.
Kahden ja puolen tunnin suora lento. Sen pitäisi olla helppo.
Nousin koneeseen.
Vieressäni istuvalla naisella oli reilu 40-kiloinen koira sylissään.
Sanoin: "Anteeksi, mutta mitä helvettiä tämä on?"
Nainen vain pyöritteli silmiään ja sanoi:
"Tämä on emotionaalinen tukieläimeni. Minulla on lääkärintodistus."
Ihmettelin: "Mikä lääkärintodistus?
Tarvitsetko oikeasti emotionaalisen tukieläimen lennolle?"
Nainen vastasi: "En." Luulin, että pääni räjähtäisi.
Mälsää, kun ihmiset hyväksikäyttävät sääntöjä.
Parin tunnin lento. Puhuin hänelle siitä.
Voin ilolla kertoa, että laskeutumiseen mennessä -
se saatanan koira tuli tarpeeseen.
Lentomatkustamisesta on tullut tosi epämukavaa viime vuosina,
mutta kaikilla paljon lentävillä on jokin pikku kikka.
Jokaisella on oma temppunsa lentämistä helpottamaan.
Olen erään varakkaan avioparin ystävä. He ovat miljonäärejä.
Pariskunnalla on yhteensä kuusi lasta.
He lentävät aina eksoottisille perhelomille,
ja heidän temppunsa on panna perhe kahteen eri lentokoneeseen.
Pahimmassa tapauksessa yksi koneista putoaa,
eikä heidän tarvitse enää kestää lapsia.
Kuulkaas, jos olen täysin rehellinen kanssanne,
minulla ei ole yhtään naimisissa olevia ystäviä.
Oli ennen. Minulla oli paljon naimisissa olevia ystäviä,
mutta kaikki ovat eronneet kahden viime vuoden aikana.
Huomasin jotain.
Ystävieni avioeroissa oli aina kaksi yhteistä tekijää:
uskottomuus ja minä.
No niin, olette olleet mahtavia. On inhottavaa tehdä tämä,
mutta seuraava vitsi on teille liian monimutkainen.
Älkää huoliko. Selitän sen teille.
Eivätkö ne loppujen lopuksi olekin vitseistä parhaimpia?
Sigmund Freudin mutsi oli varmasti aivan helvetin kuuma.
Monet feikkasivat kameroita varten. Selitän vitsin.
Tohtori Sigmund Freud. Historian kuuluisin psykoanalyytikko.
Freudin pääteoria, josta hän tuli tunnetuksi,
oli teoria, että jokainen mies halusi murhata isänsä ja panna äitiään.
Kuvitelkaa,
kuinka kuuma hänen mutsinsa oli oltava,
jotta hänen kollegansa sanoivat: "Julkaise tuo."
Olin 14-vuotias, kun näin vahingossa vanhempani panemassa.
Se on iso hetki nuorelle miehelle,
kun tajuaa, että vanhemmat eivät ole vain äiti ja isä,
he ovat myös parinvaihtajia.
Siitä tuli suoraan ydinmuisto.
En koskaan unohda sitä enkä lukiotanssiaisten iltaa.
Olin silloin 18-vuotias. Seisoin kotona pukemassa smokkia,
kun isä käveli sisään huoneeseen ja ojensi minulle kondomin.
Sujautti sen kädenpuristuksen aikana. Se oli helvetin ällöä.
Hän katsoi suoraan silmiini ja sanoi: "Onko sinulla kysyttävää?"
Sanoin: "Kyllä, isä.
Onko sinulla yhtä, joka on yhä kääreessä?"
Isäni oli aivan perkeleen outo.
Kaikki isät ovat.
Lapsena ei huomaa, miten outoja vanhemmat ovat.
Sen tajuaa vasta aikuisena.
Kaikkina synttäreinäni pikkulapsena isä vei minut keittiöön,
pani minut seinälle ja teki pienen jäljen -
mitatakseen kaluni paksuuden.
Ehkä se sotki vähäsen päätäni. Enpä tiedä.
Minusta olen melko normaali tyyppi.
Vaikka suutunkin, kun ihmiset yrittävät puhua minulle seksistä.
Söin lounasta kamuni kanssa.
Hän sanoi: "Ennenaikaiset siemensyöksyt aiheuttavat minulle päänvaivaa."
Totesin: "Niinkö? Mikset yrittäisi puhua baseballista?"
Hän sanoi: "Etkö tarkoita, että pitäisi ajatella sitä?"
Sanoin, etten välitä hänen ajatteluistaan.
"Kunhan et puhu minulle ennenaikaisista siemensyöksyistäsi."
Varttuessani kilpailin asioista pikkuveljeni kanssa.
Se lähti rehellisesti sanottuna käsistä. Eräänä päivänä pikkuveli meni takapihalle,
riisui koirani kaulapannan ja antoi sen karata kotoa.
Siksi myrkytin veljeni kalan.
Taisin voittaa,
koska seuraavana päivänä löysi koiran, laitoin sille pannan ja toin kotiin.
Mutta veljeni -
kuoli siihen loheen.
Loistoläppä.
Vanhempani menettivät viime vuonna kaikki rahansa Ponzi-huijauksessa.
Tietenkin he sitten tulivat luokseni. Olen rikas, menestyvä poika.
He kysyivät, miksi tein sen.
Perheelläni ei ollut paljoa rahaa varttuessani.
Isä oli vapaapalokunnan palomies. Tiedättekö, mikä sellainen on?
Se on kuin tavallinen palomies -
ilman oman poikansa kunnioitusta.
Äidilläni on ollut vaikeaa. Hän on vanhemmiten tullut vainoharhaiseksi.
Äiti ei saa pelon takia unta öisin.
Siispä joka ilta hän soittaa minulle ja valittaa tuntikausia siitä,
kuinka on liian peloissaan nukahtaakseen omassa kodissaan.
Koska kuukausien valituksen jälkeen halusin päästä eroon hänestä,
ostin äidille aseen.
Nyt hän pelkää sitä.
Äiti sanoi: "Mikä sinua vaivaa? Aseiden kanssa elävät ihmiset -
ammutaan kaksi kertaa todennäköisemmin omassa kodissaan."
Vastasin: "Äiti.
Juuri siihen minä luotankin."
Ehkä olen liian ankara.
Minullakin on joskus univaikeuksia.
Kuten viime yönä. Makasin sängyssä enkä saanut unta.
Tuijotin vain tuntikausia ulos makuuhuoneen ikkunasta.
Ja vannon, että näin naapurini murhaavan vaimonsa keittiössä -
ja panevan ruumiin roskasäkkeihin. Nyt pelkään, että olen seuraavana.
En usko, että naapuri näki minua,
mutta hän takuulla kuuli minun taputtavan.
Tässä on yksi vitsi, josta pidän tosi paljon.
Serkkuni Randy on ehkä tyhmin ihminen, jonka olen koskaan tavannut.
Tyhmin tyyppi ikinä.
Eräänä päivänä hän tuli luokseni: "Katso uutta tatskaani.
Se on japanilainen symboli mahtavalle."
"Ei, Randy.
Tuo on hakaristi.
Voihan helvetin kevät. Kaikkihan tietävät, ihan joka ikinen,
että se on saksalainen symboli mahtavalle."
Sanoin, että pidän tuosta vitsistä.
Näin paljon pidän siitä. Avasin ennen esitykseni sillä.
Aivan kiertueeni alussa Kanye West tuli katsomaan esitystäni.
En tiennyt sitä.
Sain tietää vasta seuraavana päivänä, kun Kanye kävi yhdessä podcastissa -
ja sanoi: "Kävin eilen Anthony Jeselnikin keikalla.
Hänen eka vitsinsä oli niin hyvä,
että se sai minut tajuamaan, etten ole hauska."
Se räjäytti tajuntani. Paras kehu, jonka olen koskaan saanut.
Sain Kanye Westin nöyrtymään.
On myönnettävä, että olin tosi innoissani. Katsoin videon sata kertaa.
Lähetin sen managerilleni. "Laita tämä sivuilleni ja someeni.
Myydään pari perkeleen lippua Kanyen avulla."
Managerini sanoi: "Anthony, oletko seonnut täysin?
Etkö tiedä, mitä Kanye on puuhannut?" Sanoin, etten tiennyt. Oikeasti.
Olin ennen suuri Kanye-fani,
mutta unohdin hänet, kun hän alkoi kristityksi.
Managerini jatkoi:
"Hän on viime viikkojen aikana käyttänyt White Lives Matter -paitoja -
ja puhunut villiä antisemitististä paskaa."
Sanoin, että ai.
"Hänestä tuli superkristitty."
Se hullu paskiainen luki vihdoinkin kokonaisen kirjan.
Managerini sanoi: "Voit käyttää videota itsesi mainostamiseen, jos haluat,
mutta silloin sinun on jätettävä se hakaristivitsi pois rutiinistasi.
Muuten alat houkutella paikalle vääränlaisia faneja -
ja nykyiset fanisi eivät ymmärrä tekosi tarkoitusperää."
Niin paljon pidän siitä vitsistä.
Vastustan cancel-kulttuuria.
Kiitos. Esitin paskaa koomikkoa, joka yrittää päästä Roganin podcastiin.
Urani aikana minulta on kysytty samoja kysymyksiä yhä uudelleen.
Minulta kysytään eniten mielipidettä cancel-kulttuurista.
"Suututtaako se sinua? Etkö pelkää sitä? Mitä mieltä olet cancel-kulttuurista?"
Haluan tehdä asian selväksi. En välitä cancel-kulttuurista paskaakaan.
Olen kyllästynyt koomikkoihin, jotka valittavat cancel-kulttuurista.
Ei se ole niin vaikeaa. Tehkää työnne.
Koomikkojen pitäisi olla vertaansa vailla olevia kovanaamoja.
Tiedän sen, koska minulla on peili, perkele.
Cancel-kulttuuri ei ole pelottava. Se ei myöskään ole kiinnostava.
Eikä se todellakaan ole uusi.
Minulla oli yksi hullu professori yliopistossa.
Hän pani oppilaat kirjoittamaan itsemurhaviestit.
Sitten hän luki ne ääneen luokalle.
Kun vanhemmat kuulivat, hänet erotettiin välittömästi.
Olin ainoa, joka puolusti häntä,
koska ainakin hän teki matikasta hauskaa.
Kyllä, mainitsin Joe Roganin. Älkää nyt ymmärtäkö väärin.
Pidän Joesta. Hän on ystäväni ja hyvä tyyppi.
Mutta hänen podcastiaan kuuntelevat vain vitulliset luuserit.
Lankoni on Joe Roganin ykkösfani.
Hän ei koskaan missaa jaksoa. Neljä tuntia ei riitä hänelle.
Mutta lankoni kuuluukin Joe Roganin kohderyhmään.
Hän on salaliittoteoreetikko. Hullu sellainen.
Lankoni kieltäytyy elinluovutuksesta.
Hän on varma siitä, että jos joutuu onnettomuuteen -
ja ensihoitajat näkevät uhrin olevan elinluovuttaja,
he eivät yritä pelastaa tätä vaan haluavat elimet toisen auttamiseen.
Hullua, mutten voi kiistellä hänen kanssaan.
Hän on ensihoitaja.
Minulta on kysytty miljoona kertaa erästä toistakin asiaa.
"Mikä on lempivitsi, jonka olet kirjoittanut?"
Vastaus on helppo. Se ensimmäinen.
Kun aloitin kaksikymmentä vuotta sitten, aloitin tyhjästä. Olin täysin tuntematon.
Kävin avoimen mikin illoissa Losissa -
esiintymässä katkerille koomikoille, jotka eivät reagoineet mihinkään.
Yritin löytää ääneni.
"Voisinko tienata tällä elantoni?" Sitä kesti hetken,
kunnes eräänä iltana kokeilin tätä vitsiä ekaa kertaa.
Se muutti koko elämäni. Sanoin: "Kamut, tyttöystäväni tykkää suklaasta.
Hän syö sitä aina ja vitsailee, että hänellä on suklaariippuvuus.
'Pidä minut erossa suklaapatukoista. Olen riippuvainen!' Se on ärsyttävää.
Päätin siis yksi päivä ajaa hänet keskustaan -
ja näytin hänelle crack-riippuvaisen. 'Näetkö tuon, kulta?
Mikset voi olla noin laiha?'"
En ikinä unohda, kun kerroin vitsin ekan kerran -
niille katkerille koomikoille, jotka eivät koskaan reagoineet mihinkään.
Koko huone vain meni…
Tiesin, että minusta tulisi tähti.
Pari vuotta sen jälkeen löin isosti läpi ja minun piti tehdä roustauksia.
Roustasin Donald Trumpia, Charlie Sheeniä, Roseanne Barria… Kaikkia mahtavia.
Minulta kysytään yhä, kuka oli suosikkini. Se oli Charlie Sheen.
Mutta ei Charlie Sheenin takia. En välittänyt hänestä paskan vertaa.
Kirjoitin vitsejä kotona pari päivää ennen roustausta.
Sain puhelun TV-kanavalta.
"Tiedän, että sinulla on vain pari päivää aikaa kirjoittaa,
mutta paikalle tulee myös Mike Tyson.
Voitko kirjoittaa vitsejä hänestä?"
Kaksi päivää myöhemmin -
kävelin roustaukseen sata Mike Tyson -vitsiä sylissäni.
Olin tosi innoissani.
Kun menin istumaan, kanavan tyyppi tuli luokseni.
"Anthony, halusin vain varmistaa,
ettet kirjoittanut raiskausvitsejä Mike Tysonista."
Kysyin: "Miksi?"
"Oli lähes mahdotonta saada Mike Tyson suostumaan televisioituun roustaukseen.
Lupasimme hänelle, ettemme tee raiskausvitsejä."
Kysyin: "Puhummeko nyt samasta Mike Tysonista?"
Sitten roustaus alkoi. Seisoin korokkeella. Kamerat kuvasivat.
Minulla ei ollut yhtään vitsiä Mike Tysonista.
Se otti minua pannuun.
Silmäkulmastani näin Mike Tysonin istumassa lavalla.
Mike oli juonut. Hän oli polttanut. Mike nauroi aivan kaikelle.
Mike reagoi jopa vitseihin, jotka eivät koskeneet häntä.
Mike Tyson nautti hetkestä täysillä.
Ajattelin, että tiedättekö mitä? Voin kertoa yhden vitsin.
Sanoin: "Mike Tysonin suurin ongelma on se,
ettei hänellä ollut vahvaa miesroolimallia varttuessaan.
Miken isä jätti perheen jo varhain,
kun Mike oli raiskannut hänet."
Heti, kun olin kertonut vitsin…
Kun olin kertonut vitsin, kaduin sitä.
Olin peloissani.
Käännyin katsomaan, kävisikö Mike Tyson kimppuuni.
Kuolisinko pian?
Näin, kun Mike Tyson heilautti päätä taaksepäin ja sanoi:
"Siitäs sait, Charlie."
Kahdenkymmenen vuoden urani aikana olen tavannut monia kuuluisuuksia.
En ole välittänyt heistä paskaakaan.
Paitsi yhdestä. Puhun nyt Norm Macdonaldista.
Kauan ennen kuin edes harkitsin koomikoksi ryhtymistä,
palvoin Norm Macdonaldia. Hän oli sankarini lapsena ja on sitä yhä.
En tavannut häntä aikoihin.
Sitten pari vuotta sitten sain puhelun agentiltani.
"Haluaisitko olla Last Comic Standingin uusi juontaja?"
Vastasin: "Miksi helvetissä minä sitä haluaisin?
Se ohjelma on perseestä."
Hän sanoi ohjelman muuttuneen.
"Norm Macdonald on tuomarina. Haluatko työskennellä hänen kanssaan?"
Hyväksyin homman siltä istumalta. Teimme kahdeksan jaksoa yhdessä.
Kahdeksan iltaa kahdeksan tunnin kuvauksia putkeen.
Ensimmäisten neljän jakson aikana emme tulleet toimeen Normin kanssa.
Riitelimme joka ikinen ilta kameran edessä ja kulisseissa.
Emme pitäneet toisistamme tippaakaan. Se söi sisintäni.
Hän oli sankarini ja ainoa syy, miksi otin työn.
Niinpä yritin ahkerasti ystävystyä ne neljä ensimmäistä jaksoa.
Samoin teki Norm, muttei läheskään yhtä ahkerasti.
Neljännen jakson jälkeen jokin loksahti kohdalleen.
Nauroimme yhdessä, tulimme toimeen. Unelmieni täyttymys.
Kun kuvaukset päättyivät, meidän piti mainostaa ohjelmaa.
Näin vikan kerran Norm Macdonaldin Larry Kingin ohjelman kulisseissa.
Minua haastateltiin ekana. Ennen kuin menin lavalle, Norm sanoi:
"Tiedän, ettemme ole aina tulleet toimeen tai ymmärtäneet toisiamme,
mutta jos haluat sitä ja luotat minuun, voisimme tehdä jotain hauskaa yhdessä."
Sanoin: "Jessus, tietenkin. Olet sankarini. Mitä haluat tehdä?"
Hän jatkoi: "Minusta olisi hauskaa, että muista koomikoista puhumisen sijaan -
mainostaisimme ohjelmaa loukkaamalla toisiamme julkisesti.
Älä edes yritä olla hauska, Anthony. Ole vain ilkeä."
Sanoin: "Tiedätkö mitä? Eiköhän se onnistu."
Istuin Larry Kingin viereen. Hän kysyi, mitä mieltä olin Norm Macdonaldista.
Vastasin: "Larry, Norm Macdonald on oikea persläpi."
Kuulin Normin nauravan kulisseissa.
Palasin kulisseihin, ja Norm nauroi yhä.
"Anthony, tuo oli täydellistä. Katsopa nyt tätä."
Norm istui Larry Kingin viereen.
King kysyi: "Mitä mieltä olet Anthony Jeselnikistä?"
Norm vastasi: "Larry, hän on yksi parhaista."
En ole eläessäni ollut niin vihainen.
Meninkin sitten ansaan.
Olette olleet mahtava yleisö. Päätän keikkani tähän vitsiin.
Tämä on uusi vika vitsini. Älkää huoliko, se on transvarma.
Olin häissä noin kuukausi sitten. Ne olivat aivan sekopäiset.
Seremonian jälkeen jokainen vieras veti ekstaasia.
Morsian veti essoa kuten sulhanenkin.
Vanhemmat, isovanhemmat… Joka ikinen paikalla oli essopäissään.
Se oli aivan järjetöntä. Filmini katkesi puolenyön aikaan.
Heräsin aamulla jostain riippumatosta.
Etsin käsiini morsiamen ja sulhasen. Kysyin, olinko tehnyt mitään noloa.
He vastasivat: "Kyllä, Anthony.
Terästit boolin ekstaasilla."
Kiitos, Milwaukee! Hyvää yötä. Kiitos.
Tekstitys: Vesa Puosi