Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Takk for at dere er her i kveld. Jeg setter pris på det.
Om dere ikke vet hvorfor jeg er på turné,
hadde jeg for noen måneder siden drevet med standup i 20 år.
Ja. Takk.
Takk.
Agenten min sa: "Anthony, 20 år er en stor bragd for enhver komiker.
Du må feire.
Velg noen av favorittbyene dine, opptre for dem."
Og jeg sa: "Nei takk.
Vil heller til Milwaukee."
Men hør her…
Jeg er glad for å være her i kveld.
Jeg har gode nyheter. Etter 20 år med standup-komedie
perfeksjonerte jeg endelig showet mitt forrige helg.
Misforstå meg rett. Jeg syntes det var perfekt før.
Støtte på en publikummer etter showet mitt som sa noe annet.
Forrige lørdag kveld hadde jeg et show i New York.
Etter settet prøver jeg å gå til bilen. En kvinne fra publikum kommer etter
og takler meg nærmest.
Hun sier: "Den siste vitsen din, avslutningen.
Jeg må si at den vitsen er problematisk.
Du må tenke over den og forandre den." Så jeg forandret den.
Nå er den åpningsvitsen.
Så nå skal jeg fortelle den. Forklare hva som skjedde med den kvinnen.
Og bevise at jeg er best.
Nå.
Som komiker har jeg et ansvar.
Et ansvar jeg tar veldig seriøst.
Ansvaret for å stå foran en gjeng fremmede
og gi dere min mening om transmiljøet.
Ja. Stemmer.
Du er nødt til det nå. Det står i håndboken.
Jeg føler…
Jeg føler at transmiljøet er de nye gravide kvinnene.
Bare fordi det aldri er høflig å gjette.
Dere må stole på meg.
Du bør aldri…
Du bør aldri si: "Hei.
Hvor langt på vei er du?
Skal du beholde den, eller?"
Nei, ikke gjør det.
Selv om du har rett, er det frekt.
Gjør som meg.
Jeg er glatt.
Jeg stiller ikke spørsmålet.
Hvis jeg vil finne ut noe, spanderer jeg en drink på deg.
"Her, ta dette glasset med bourbon."
Og om de sier: "Jeg er gravid i sjuende måned,"
kan jeg si: "Du ser fantastisk ut."
Men hvis de tar drinken, er de trans.
Åpenbart…
Åpenbart er det en avslutningsvits.
Jeg kan dra nå, og det går bra.
Men kvinnen tar tak i meg. Begynner å krangle med meg.
"Jeg må spørre deg. Hva var hensikten med transvitsen?"
"Hensikten min er å få transpersoner til å le."
Kan dere tro det? Det ville vært historisk.
Og hun sier: "Vel, Anthony, du er nok ikke engang klar over dette,
men problemet med vitsen din er at noen transpersoner er usikre
fordi de ikke kan få egne barn,
og spøken din får det til å høres ut som at det motsatte av en gravid kvinne
er en transkvinne. Det kan såre."
Og jeg er enig.
Det kan såre. Men ikke når jeg sier det.
Jeg elsker transpersoner. Jeg føler med transmiljøet.
Jeg er ikke trans.
Men jeg får også kjeft for å gå inn på feil bad.
Jeg elsker transpersoner. Vet dere hva jeg hater? Gravide kvinner.
Faen ta de lubne kjerringene. Ikke sant?
De burde ikke få drive med sport.
Hør her.
Jeg innrømmer at det var et læringsøyeblikk for meg.
Før hun tok tak i meg, visste jeg ikke at transpersoner
hatet gravide like mye som jeg gjør.
Nå respekterer jeg dem enda mer.
Så om noen her i kveld er trans og ble fornærmet av min første vits,
her er en spøk jeg har skreddersydd for deg.
Forrige uke så jeg en gravid dame bli truffet av bussen.
Eller som jeg kaller det: en kjønnsavsløringsfest.
Hva ler dere av?
Det er ikke for dere. Det er bare for transvennene mine.
Liker ikke gravide kvinner, liker ikke barn.
En av vennene mine spurte meg om jeg kunne være sæddonor for babyen hennes.
"Jeg vet ikke. Det er en stor avgjørelse. Hvor gammel er babyen din?"
Hvis du kom sent, jeg hater barn.
Hater dem virkelig. Det er hele greia mi.
Og det som overrasker meg,
er at nå som jeg blir eldre, har jeg venner, familie, som får egne barn,
og jeg dømmer ikke. Kast bort livet ditt.
Det overraskende er at de sender meg bilder av barna sine.
"Anthony vil se dette. Send." Jeg vil aldri se det.
Den eneste gangen et barn dukker opp på mobilen og jeg blir glad…
Savnetmeldinger. Ellers…
Ikke få meg til å håpe.
Jeg pleide å ignorere de meldingene. Latet som jeg ikke så dem. Svarte aldri.
Så fikk søsteren min barn. Hun ble sint på meg.
"Virkelig, Anthony? Ikke noe svar?
Har du ingenting å si om dette bildet av din vakre niese
som kødder til fingermaling?"
Så jeg la en plan.
Nå, når noen sender et bilde av barnet sitt,
skriver jeg det samme tilbake hver gang.
"Takk.
Sparer det til senere."
Nei, det funker.
Dere kan bruke det. Det funker.
Jeg har ikke hørt fra søsteren min på et år. Flott.
Som mange andre tilbrakte jeg størsteparten av pandemien innendørs,
stirret på veggene, ble gal. Begynte å kjøpe rare ting på nettet.
Bestemte meg for å dekorere hjemmet på nytt. Jeg kan ingenting om interiørdesign.
Men jeg vet hva jeg liker. Så jeg gikk på eBay og betalte $ 500
for en barnekiste.
"Dette blir flott." Den er vintage.
Setter du den i stuen, er den en samtalestarter.
Men som så mange ting vi kjøpte på nettet under pandemien, angrer jeg nå.
Den kom endelig i posten.
Tom.
Hør her. Dere. Jeg hater barn så jævla mye.
Jeg kan ikke snakke med barn nå. Her om dagen kom min lille nevø bort til meg.
"Onkel Anthony, jeg har blitt mobbet av en annen gutt på skolen."
Jeg sa: "Ikke godta det. Knekk nesen hans.
Da lar han deg være." Han sa: "Onkel Anthony,
det er giftig maskulinitet."
Det nektet jeg å godta.
Dere kom hit for å ha det gøy en lørdagskveld.
Jeg vet hva dere vil ha. Dere vil prate politikk. Kom igjen.
La meg fortelle hva som er galt med landet.
La meg fortelle hva som er galt med USA.
I dette landet må du være 16 år gammel for å kjøre bil.
Det gir mening.
Men du må være 18 år for å være voksen. For å stemme.
Det er noe dritt.
Om du er gammel og moden nok til å trygt kjøre bil,
burde jeg få lov til å ha sex med deg.
Ikke sant?
Uansett…
Det er det eneste problemet med dette landet.
Denne helgen har jeg vært på turné med dette materialet i 18 måneder.
Det jeg liker best med å ha turnert landet med disse vitsene i 18 måneder,
er å fortelle den siste vitsen i sør.
Jeg har lært så mye
om vårt flotte land.
På starten av turneen, for 18 måneder siden,
hadde jeg et show i Alabama.
Fortalte den vitsen.
En fyr i publikum reiste seg og sa: "Beklager å måtte si dette,
men i Alabama er den seksuelle lavalderen 16 år, du må endre det."
"Å, ja? Du må endre det."
Et par uker senere hadde jeg et show i Mississippi.
Fortalte vitsen, fortalte om Alabama.
En fyr reiste seg og sa: "Her er den seksuelle lavalderen 14 år."
Og jeg sa: "Fy faen.
Det er perfekt."
Det er det grunnlovsfedrene brydde seg om.
Jeg har en venn som jobber for FBI. Han later som han er en 12 år gammel jente.
Går på nettet og prater med pedofile overgripere hele dagen.
Jeg vet ikke hva han gjør for FBI, men det blir…
Den store, nye greia
jeg hører mer og mer om for tiden, er pornoavhengighet.
Hvor enn jeg snur meg, klager noen over pornoavhengigheten sin.
Ikke jeg.
Jeg takler det.
Men for et par måneder siden var jeg på familiegjenforening.
Stor Jeselnik-gjenforening. Alle er der.
Den første kvelden
var alle i en gigantisk ballsal og spiste middag sammen som familie,
da fetteren min reiste seg. Han er 15 år gammel.
"Jeg har en kunngjøring.
Jeg vil bare fortelle dere at jeg har lidd av pornoavhengighet.
Og det er fælt. Men jeg gjør mitt beste for å bli kvitt den."
Ingen i familien vet hva de skal si.
Flere generasjoner Jeselniker stirrer rett frem.
Prøver å spise middag.
Så jeg reiste meg.
Jeg sa: "Hei, du. Vi kan se på noe annet.
Jeg kan sette på kampen om du vil."
Men når blir neste gang vi er sammen?
Jeg er ikke pornoavhengig.
Jeg ser en sunn mengde porno.
Jeg har favorittene mine. Jeg var på en bar her om kvelden
og så favorittpornostjernen min. Hun satt alene ved baren.
Jeg kunne ikke tro det. Jeg ba bartenderen om en øl til.
"Ser du den jenta der nede? Hun burde ikke være her. Hun er 13 år."
Nå, det er her publikum tradisjonelt begynner å klage.
De sier: "Anthony, hvorfor har du så mange vitser om misbruk av barn?
Og hvorfor er alle i starten?"
Og her må jeg stoppe showet et øyeblikk
og forklare konseptet galgenhumor for publikum.
Galgenhumor er min greie.
Galgenhumor er når du ser noe i verden som er så fryktelig at du må le av det.
Ellers ville det ødelagt deg.
For noen måneder siden leste jeg avisen
og så en artikkel om en prest i hjembyen min
som ble arrestert for misbruk av en altergutt
i samme kirke som jeg var altergutt i i oppveksten.
Det var grusomt å lese. Det kunne ha vært meg.
Om jeg hadde blitt prest.
Vi liker å ha det gøy.
Jeg er stolt av at jeg aldri i livet
har betalt for å ha sex med en prostituert.
Og vet dere hva, de blir så sinte.
Det er én ting jeg liker med Milwaukee,
og det er én ting jeg liker med Milwaukee.
Virker som et trygt sted å bo. Ja.
Kanskje ikke for dere,
men sammenlignet med Los Angeles, er dette paradis.
Nabolaget mitt har gått til helvete de siste årene, blitt farlig.
Her om dagen gikk en dame tur med hunden sin,
og hunden ble stjålet med våpen.
Nå er det min hund.
Jeg elsker Milwaukee. Jeg trives når jeg opptrer her.
En av de helt store standup-byene, Milwaukee.
Ja.
Det gjør meg glad å være her, skal dere vite.
Jeg har trengt oppmuntring. Jeg har vært litt nedfor i det siste.
Mistet en venn nylig. Dumt.
En venn dro til sykehuset for en elektiv operasjon.
En enkel brystreduksjonsoperasjon. Overlevde ikke operasjonen.
Døde på operasjonsbordet.
Slik jeg ser det.
Det har blitt en av de mest polariserende spøkene jeg forteller i kveld.
Og hvis du ikke lo av den, er det greit.
Men hva faen vet du?
Jeg har gjort dette i 20 år.
Og jeg skal være ærlig, jeg visste ikke at det var 20 år før agenten min sa det.
Jeg tenkte ikke på 20 år som et mål jeg skulle oppnå.
Jeg definerer ikke lang levetid som suksess.
Jeg definerer suksess
som hvor lenge det er siden jeg måtte ha romkamerat.
Det er sant. Jeg har ikke hatt romkamerat på 15 år.
Jeg er 45, det er ikke skryt.
Den siste romkameraten jeg hadde, hadde en video
av hver person han hadde hatt sex med i leiligheten vår.
Ja. Det er et tillitsbrudd. Men det var morsomt.
Han ante ingenting.
En annen måte jeg definerer suksess på…
Når hadde jeg sist en vanlig jobb?
Igjen, 15 år. Jeg hatet jobbene jeg hadde.
Tenk hvordan jeg var i en vanlig jobb for 15 år siden.
Jeg hadde én jobb.
Noen stjal lunsjen min. Noen stjal lunsjen min hver dag,
selv om navnet mitt sto på den. Jeg var ganske sikker på hvem.
Men jeg kunne ikke bevise det. En dag før jobb
knuste jeg et helt glass avføringsmiddel.
Nok til å forkrøple en mann.
Og jeg puttet dem i maten min, og så ventet jeg
til en fyr reiste seg for å gå på do. Da han gjorde det,
dreit jeg på pulten hans.
Jeg fikk sparken fra de fleste jobbene mine.
Alle, faktisk.
Alle unntatt den siste.
I den siste jobben min
jobbet jeg i et gigantisk, sjelløst kontorbygg,
og jeg sluttet midt på dagen etter å ha sett en 60 år gammel dame
ved et uhell gå inn i en tom heissjakt
og falle i døden fra 30. etasje. Jeg gikk bare rett ut.
Det var min siste dag innen heisreparasjon.
Hvis det er én ting jeg er lei av etter 20 år med standup, er det reisingen.
Jeg sier at jeg gjør showene gratis, dere betaler for reisen,
og det er absolutt sant i kveld.
For to kvelder siden fløy jeg fra New York City til Milwaukee.
To og en halv times flytur. Direkte. Det burde være lett.
Jeg går på flyet.
Kvinnen ved siden av meg har en hund på 40 kilo
krøllet sammen i fanget. Og jeg sier: "Unnskyld meg,
men hva faen er dette?"
Denne kvinnen, jeg sverger, himler med øynene
og sier: "Det er mitt emosjonelle støttedyr.
Jeg har et legenotat."
"Et legenotat? Trenger du et emosjonelt støttedyr på flyet?"
Og hun sier: "Nei." Jeg trodde hodet mitt skulle eksplodere.
Jeg liker det ikke når folk utnytter systemet.
Turen tar 2,5 timer. Jeg pratet med henne.
Jeg er glad for å kunne fortelle at da vi landet, trengte hun den jævla hunden.
Flyreiser har blitt så ukomfortable de siste årene.
Men alle jeg kjenner som flyr mye, har alltid et lite triks.
Alle har et triks som gjør flyving lettere.
Jeg er venner med et veldig velstående ektepar. De er millionærer.
Og de har seks barn til sammen.
De flyr alltid på en eksotisk familieferie,
og når de flyr, er trikset deres at familien flyr på to forskjellige fly.
Om det verste skjer, ett av flyene krasjer,
trenger de ikke ta seg av barna mer.
Men om jeg skal være ærlig,
har jeg faktisk ingen gifte venner.
Jeg pleide å ha det. Hadde mange gifte venner,
men alle har skilt seg de siste to årene. Alle sammen.
Jeg har lagt merke til noe.
Alle skilsmissene deres hadde to ting til felles,
utroskap og meg.
Hør her. Dere har vært flotte så langt. Jeg hater å gjøre dette mot dere,
men neste vits blir for smart for publikummet.
Ikke vær redde. Jeg skal forklare den.
Og tross alt, er ikke det de beste vitsene?
Sigmund Freuds mor må ha vært så jævla heit.
Mange av dere lot som for kameraene. La meg forklare.
Dr. Sigmund Freud. Tidenes mest berømte psykoanalytiker.
Hovedteorien hans, det som gjorde ham kjent,
var at alle unge menn ville drepe faren sin og ha sex med moren sin.
Tenk dere det.
Tenk så sexy moren hans må ha vært…
…for at kollegene skulle si "publiser".
Jeg var 14 år gammel
da jeg så foreldrene mine ha sex.
Det er et stort øyeblikk for enhver ung mann,
øyeblikket da du skjønner foreldrene dine er mer enn bare mamma og pappa,
de er også swingere.
Ja, det var et grunnleggende minne.
Glemmer det aldri. Jeg glemmer aldri skoleballkvelden.
Den kvelden er jeg 18 år gammel.
Jeg er hjemme og tar på smokingen da pappa kommer inn
og gir meg et kondom.
Snek det til meg med et håndtrykk, så jævlig ekkelt.
Så ser han meg i øynene og sier: "Anthony, har du noen spørsmål?"
Jeg sa: "Ja, pappa. Har du et som fortsatt er uåpnet?"
Ja, faren min var jævla rar, ok?
Alle fedrene deres er rare.
Når du er barn, skjønner du ikke hvor rare foreldrene dine er.
Du finner det ut når du blir eldre.
Da jeg var barn, hvert år på bursdagen min,
tok pappa meg med inn på kjøkkenet,
stilte meg mot veggen og laget et lite merke
for å måle omkretsen min.
Kanskje det ødela meg litt. Jeg vet ikke.
Jeg føler jeg er en ganske normal fyr.
Selv om jeg blir sint når folk prøver å prate med meg om sex.
Jeg spiste lunsj med en venn forleden dag. Han sier: "Anthony,
Jeg har hatt problemer med for tidlig sædavgang."
Jeg sa: "Jaså? Kan du prøve å snakke om baseball?"
Han sa: "Mener du ikke 'tenke på baseball'?"
Og jeg sa: "Jeg gir faen i hva du tenker på,
bare ikke snakk til meg om for tidlig sædavgang."
Da jeg vokste opp,
var det søskenrivalisering mellom lillebror og meg.
Det gikk over styr, for å være ærlig. En dag gikk lillebror ut i hagen,
tok av halsbåndet til hunden min og lot den rømme.
Så jeg forgiftet fisken hans.
Jeg vant den.
For dagen etter gikk jeg ut og fant hunden min,
satte på halsbåndet og tok ham med hjem.
Men broren min, han døde av den laksen.
Ja, den er god.
I fjor tapte foreldrene mine alle pengene sine i en Ponzi-svindel.
Så de kom til meg, deres velstående, suksessrike sønn.
Og spurte hvorfor jeg gjorde det.
Familien min hadde ikke mye penger da jeg vokste opp.
Faren min var frivillig brannmann.
Vet dere hva det er? Det er akkurat som en vanlig brannmann,
bare at sønnen din ikke respekterer deg.
Moren min har hatt det vanskelig. Hun blir paranoid på sine eldre dager.
Får ikke sove om natten fordi hun blir for redd.
Så hver kveld ringer hun meg og klager i timevis om
at hun er for redd til å sovne i sitt eget hjem.
Endelig, etter flere måneder med dette, bare for å få stoppet henne,
kjøpte jeg en pistol til henne. Og nå er hun redd for den.
Hun sa: "Anthony, hva er galt med deg? Vet du ikke at folk som har pistol
har mer enn dobbelt så stor sjanse for å bli skutt i hjemmet?"
Jeg sa: "Mamma, det regner jeg med."
Og hør her, kanskje jeg er for streng.
Jeg har også søvnproblemer. Som forleden kveld.
Forleden kveld lå jeg i sengen og fikk ikke sove.
Jeg bare stirrer ut av soveromsvinduet i timevis.
Og jeg sverger,
jeg så naboen min drepe kona på kjøkkenet
og så kaste liket i søppelsekker. Nå er jeg redd jeg er nestemann.
Jeg tror ikke han så meg, men han hørte faen så sikkert meg klappe.
Nå, her er en vits jeg liker godt.
Min fetter Randy
er kanskje den dummeste personen jeg noen gang har møtt.
Dummeste jeg har møtt.
Her om dagen sa han: "Se på den nye tatoveringen min.
Det japanske symbolet for 'fantastisk'".
Nei, Randy.
Det er et hakekors.
Jeg mener, faen. Alle vet det.
Alle vet
at det er det tyske symbolet for fantastisk.
Jeg sa jeg likte den spøken godt.
Dette er hvor godt jeg liker den. Jeg pleide å åpne med den.
I starten av denne turneen, for 18 måneder siden,
kom Kanye West på et av showene mine. Jeg visste ikke at han var der.
Jeg fant det ikke ut før dagen etter, da Kanye var på en podcast
og sa: "Jeg så Anthony Jeselnik i går,
og åpningsvitsen hans er på et så høyt nivå at jeg innså at jeg ikke er morsom."
Det var helt utrolig. Det er det beste komplimentet jeg har fått.
Jeg satte Kanye West på plass.
Jeg skal ikke lyve, jeg var så glad. Jeg har sett det opptaket 100 ganger.
Sendte det til manageren. "Legg det ut på siden min.
Legg det ut i sosiale medier. La oss selge noen jævla billetter
med litt hjelp fra Kanye."
Og manageren min sier: "Anthony, er du gal?
Vet du ikke hva som har skjedd med Kanye i det siste?" Jeg sa nei.
Ærlig talt. Jeg pleide å være stor Kanye-fan,
men jeg sluttet å følge med da han ble kristen.
Manageren min sier: "Bare de siste to ukene
har han hatt på 'White Lives Matter'-T-skjorter
og sagt ville, antisemittiske ting."
Og jeg bare: "Å. Han ble kjempekristen."
Den gale jævelen ble endelig ferdig med hele boken.
Manageren sa: "Du kan bruke dette klippet av Kanye som promotering om du vil,
men om du gjør det,
må du droppe hakekors-vitsen. Det blir du helt nødt til.
Ellers begynner du å tiltrekke deg feil type fans,
og nåværende fans vil oppfatte det du gjør feil."
Så godt liker jeg den spøken.
Jeg er imot kanselleringskultur.
Takk.
Min etterligning av en drittkomiker som prøver å være med på Rogan.
I løpet av 20 år med standup
har jeg blitt stilt de samme spørsmålene om og om igjen.
Det spørsmålet jeg får mest, er: "Anthony, hva synes du om kanselleringskultur?
Blir du ikke sint? Er du ikke redd? Hva synes du om kanselleringskultur?"
La meg være tydelig. Jeg gir faen i kanselleringskultur.
Det jeg er lei av, er komikere som klager på kanselleringskultur.
Det er ikke så vanskelig. Gjør jobben din.
Komikere skal liksom være tøffinger uten sidestykke.
Jeg vet dette fordi jeg har et jævla speil.
Kanselleringskultur er ikke skummelt. Heller ikke interessant.
Og det er definitivt ikke nytt.
Da jeg gikk på college, hadde jeg en gal professor.
Alle studentene måtte skrive sitt eget selvmordsbrev.
Så leste han dem høyt for resten av klassen.
Da foreldrene fant ut av det, fikk han umiddelbart sparken.
Jeg var den eneste som forsvarte ham.
For han gjorde matte gøy.
Og ja, jeg nevnte Joe Rogan. Misforstå meg rett.
Jeg liker Joe. Joe er en venn og en fin fyr.
Men om du hører på podcasten hans, er du en jævla taper.
Svogeren min er Joe Rogans største fan. Går aldri glipp av en episode.
Synes ikke fire timer er lenge nok.
Men svogeren min er Joe Rogans målgruppe.
Svogeren min er konspirasjonsteoretiker.
En gal konspirasjonsteoretiker.
Svogeren min nekter å bli organdonor,
for han sverger på at hvis du havner i en ulykke,
og ambulansearbeiderne ser at du er organdonor,
vil de ikke redde livet ditt fordi de vil gi organene dine til noen andre.
Vilt, men jeg kan ikke diskutere med ham. Han er ambulansearbeider.
Et annet spørsmål jeg har fått mye de siste 20 årene:
"Anthony, hva er favorittvitsen din?"
Det er lett. Den første.
For 20 år siden da jeg startet med dette, hadde jeg ingenting.
Jeg var ingenting. Jeg drar rundt til åpne kvelder i LA
og opptrer for bitre komikere som aldri reagerer på noe.
Jeg prøver å finne stemmen min. Klarer jeg dette?
Kan jeg leve av det? Det tok tid. Helt til jeg gikk på en kafé en kveld,
prøvde denne vitsen for første gang. Forandret hele livet mitt.
Jeg sa: "Kjæresten min elsker å spise sjokolade.
Hun spiser det alltid
og liker å tulle med at hun er sjokoladeavhengig.
'Hold sjokoladen unna, jeg er avhengig.' Og det er kjempeirriterende.
Én dag satte jeg henne i bilen og kjørte henne til sentrum,
pekte på en crack-avhengig og sa: 'Ser du det, kjære?
Hvorfor kan ikke du være så tynn?'"
Jeg glemmer aldri første gang jeg fortalte den
til et rom fullt av bitre komikere som aldri reagerte på noe.
Hele rommet sa "ooh".
"Jeg kommer til å bli en jævla stjerne."
Og så fikk jeg mitt store gjennombrudd et par år senere,
og jeg fikk roaste folk. Jeg fikk roastet Donald Trump.
Charlie Sheen, Roseanne Barr, alle de store.
Folk lurer fortsatt på hvem som var favoritten min.
Charlie Sheen. Men ikke på grunn av Charlie Sheen.
Jeg ga faen i Charlie Sheen.
Et par dager før var jeg hjemme og skrev vitser.
TV-selskapet ringer.
De sier: "Jeg vet du bare har noen dager igjen til å skrive,
men vi la til Mike Tyson på podiet.
Kan du skrive noen vitser om Mike Tyson?"
To dager senere går jeg inn til roasten med 100 vitser om Mike Tyson.
Jeg er så spent.
Når jeg skal sette meg, kommer det en fyr fra selskapet.
"Anthony, bare dobbeltsjekker,
du har ingen voldtektsvitser om Mike Tyson?"
"Hvordan det?"
Og han sa: "Det var nesten umulig å få med Mike Tyson på en TV-sendt roast.
Vi måtte love at det ikke ble voldtektsvitser."
Jeg bare: "Prater vi om samme Mike Tyson?"
Så nå har roasten begynt. Jeg er på podiet. Kameraene ruller.
Jeg har ingen vitser om Mike Tyson.
Og det er jeg sint for.
Men i øyekroken ser jeg Mike Tyson på scenen.
Mike har drukket. Mike har røkt. Mike ler av alt.
Mike reagerer på vitser som ikke handler om ham.
Mike Tyson hadde det kjempegøy.
Så jeg tenker, vet dere hva? Jeg kan ta en.
Jeg sa: "Mike Tysons største problem
er at Mike ikke hadde en sterk mannlig rollemodell i oppveksten.
Mikes far forlot familien tidlig etter at Mike voldtok ham."
Så fort jeg har fortalt denne vitsen…
Så fort jeg har fortalt denne vitsen, angrer jeg.
Jeg er redd.
Jeg snudde meg for å se om Mike Tyson kom etter meg.
Holder jeg på å dø?
Og jeg ser Mike kaste hodet bakover,
og han sier: "Han tok deg, Charlie."
I løpet av 20 år med standup har jeg møtt så mange kjendiser.
Jeg har gitt faen i alle.
Bortsett fra én, og det var Norm Macdonald.
Lenge før jeg vurderte å bli komiker, tilba jeg Norm Macdonald.
Han var helten min da jeg var liten. Han er fortsatt det.
Det tok lang tid før jeg møtte ham.
Men for et par år siden ringte agenten min meg.
"Hva tenker du om å være programleder i Last Comic Standing?"
Og jeg sa: "Hvorfor i helvete skulle jeg ville det?
Det showet suger."
Og han sa: "I år blir det annerledes. I år er Norm Macdonald dommer.
Vil du jobbe med Norm?" Jeg var med der og da.
Norm og jeg laget åtte episoder sammen.
Åtte kvelder på rad med åttetimers opptak.
Og i de fire første episodene
kom ikke Norm Macdonald og jeg overens i det hele tatt.
Vi krangler hver kveld på lufta. Vi krangler hver kveld bak scenen.
Vi liker hverandre ikke.
Og jeg hater det. Han er helten min og eneste grunn til at jeg tok jobben.
I de første fire episodene jobber jeg, og jeg jobber hardt.
Norm jobber også, men absolutt ikke like hardt.
Men etter fire episoder er det noe som klikker.
Norm og jeg ler sammen. Vi kommer overens. Alt jeg ville.
Da showet endelig var ferdig, måtte Norm og jeg promotere det.
Og den siste gangen jeg så Norm Macdonald, var vi bak scenen hos Larry King.
Jeg skal intervjues først, så Norm. Rett før sier Norm:
"Jeg vet vi ikke alltid har kommet overens eller vært enige,
men om du er med og stoler på meg, har jeg noe gøy vi kan gjøre sammen."
"Herregud, selvsagt, du er helten min. Si hva du vil gjøre."
"Det ville vært gøy om vi i stedet for å promotere ved å prate om andre komikere,
promoterer ved å fornærme hverandre offentlig.
Ikke prøv å være morsom, Anthony, bare vær slem."
Og jeg sa: "Vet du hva? Det skal jeg klare."
Jeg setter meg ned med Larry King. Han spør hva jeg synes om Norm Macdonald.
Jeg sa: "Han er en drittsekk."
Og jeg hører Norm le bak scenen.
Jeg gjør ferdig intervjuet, går bak scenen, Norm ler fortsatt.
"Anthony, det var perfekt. Se på dette."
Norm setter seg ned med Larry King.
"Norm, hva synes du om Anthony Jeselnik?"
Norm sier: "Larry, han er en av de store."
Jeg har aldri noen gang vært sintere.
Tenk at jeg falt for det.
Dere har vært et flott publikum. Jeg avslutter med dette.
Dette er min nye sistevits. Ikke vær redd. Den er transsikker.
For en måned siden var jeg i et bryllup. Det sprøeste bryllupet jeg har sett.
Etter seremonien tok absolutt alle MDMA.
Bruden tok MDMA. Brudgommen tok MDMA. Foreldrene, besteforeldrene,
hver eneste person var på MDMA. Det sprøeste jeg har sett.
Jeg fikk blackout rundt midnatt.
Våknet neste morgen i en hengekøye et sted.
Jeg fant bruden og brudgommen. "Hei, dere,
gjorde jeg noe pinlig i går kveld?"
De sa: "Ja, du hadde MDMA i punsjen."
Tusen takk, Milwaukee. Ha en fin kveld. Takk.
Tekst: Ida Aalborg