Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Дякую всім, що прийшли на шоу.
Радий вас бачити.
І якщо ви не знаєте, чому в мене зараз тур,
то кілька місяців тому
був 20-річний ювілей моєї стендап-кар'єри.
Так. Дякую.
Дякую.
Мій агент сказав: «Ентоні, 20 років - велике досягнення для будь-якого коміка.
Відсвяткуй.
Обери улюблені міста й виступи там».
Я сказав: «Ні, дякую.
Я краще поїду в Мілвокі».
ЕНТОНІ ДЖЕСЕЛЬНІК: ДО САМИХ КІСТОК
Але слухайте.
Я радий виступати тут.
У мене гарні новини.
Після 20 років виступів
минулого тижня
я досягнув вершини майстерності.
Але поясню.
Я і раніше так думав.
Але в суботу глядачка
сказала мені інше.
Минулої суботи
я виступав у Нью-Йорку.
Після виступу я пішов до машини.
За мною побігла глядачка,
ледь не збила.
Каже: «Ентоні, останній жарт був близьким.
Мушу визнати, що жарт був проблемним.
Переосмисли його
й зміни».
І я змінив.
Тепер я з нього починаю.
Тож зараз я вам його розповім.
Поясню, що сталося з жінкою.
І доведу, що я найкращий.
Так от.
Я комік
і в мене є обов'язок.
Дуже серйозний обов'язок.
Обов'язок стати перед групою незнайомців
і висловлювати думку про трансспільноту.
Так. Саме так.
Слухайте, зараз це потрібно робити.
Такі правила.
Я думаю,
що трансспільнота -
це нові вагітні жінки.
І все тому,
що будь-які припущення будуть некультурними.
Народ, я знаю, про що кажу.
Ніколи,
ніколи не кажіть: «Агов.
На якому ти етапі?»
«Залишиш його чи ні?»
Не робіть так.
Навіть якщо це правда,
це грубо.
Робіть, як я.
Я майстер.
Я не ставлю питання.
Якщо хочу щось дізнатися,
я пропоную випити.
«Ось, випий келих бурбона».
Якщо скажуть: «Ентоні, я на сьомому місяці», -
тоді я скажу: «Боже, у тебе чудовий вигляд».
Але якщо напій візьмуть,
це трансособа.
Очевидно,
очевидно,
це фінальний жарт.
Я можу піти зараз, і все буде добре.
Але та жінка схопила мене.
Почала сперечатися.
Каже: «Слухай,
чому ти все жартуєш про трансгендерних людей?»
Я кажу: «Ну, аби вони посміялися».
Уявляєте? Це була б історична подія.
А вона каже: «Ентоні,
ти, мабуть, навіть не розумієш,
але проблема в тому, що деякі трансособи невпевнені в собі,
адже не можуть мати власних дітей,
а через твої жарти здається, що вагітні жінки -
це протилежність до трансжінок, і їм могло би бути неприємно».
І я згоден.
Це могло би бути неприємно.
Але не через мене.
Розумієте, я люблю трансосіб.
Я розумію їх.
Хоч і сам не трансособа.
Але на мене теж постійно кричать, коли я заходжу не в той туалет.
Я люблю трансосіб. А кого ненавиджу?
Вагітних жінок.
До біса цих пухких курвиськ, правда?
Їм не можна займатися спортом.
Слухайте.
Я визнаю,
що сам дізнався дещо нове.
До інциденту з тією жінкою,
я не знав, що трансособи
ненавидять вагітних так само, як і я.
Я ще більше їх поважаю.
Якщо хтось із присутніх трансособа,
і вас образив мій перший жарт,
ось ще жарт,
який я написав спеціально, аби порадувати вас.
Минулого тижня я бачив, як вагітну збив автобус.
Або як я це називаю -
свято розкриття статі.
Чого ви смієтеся?
Це не для вас.
Це для моїх трансдрузів.
Не люблю вагітних,
не люблю дітей.
Якось подруга спитала мене,
чи буду я донором сперми для її дитини.
Кажу: «Не знаю.
Це серйозне рішення.
Скільки років дитині?»
Повторюся, що я не люблю дітей.
Ненавиджу.
Я цим живу.
І мене дивує те,
що я став старшим, а в моїх друзів
і членів родини з'явилися свої діти,
і я не засуджую їх.
Марнуйте своє життя.
Мене дивує те, що ці люди надсилають мені фото своїх дітей.
«Ентоні захоче це побачити. Надсилаю». Я не хочу цього бачити.
Я радий бачити повідомлення про дітей лише тоді, коли це
зникнення.
Інакше…
Інакше не давайте мені надію.
Раніше я ігнорував ці повідомлення.
Ігнорував і не відповідав.
Потім народила сестра.
Почала ображатися.
Вона каже: «Ентоні, просто промовчиш?
Тобі нічого сказати про це фото твоєї чудової племінниці,
яка псує картину?»
Тож я придумав план.
Тепер щоразу,
коли мені надсилають фото дитини,
я пишу одну й ту саму відповідь.
«Дякую.
Прибережу на потім».
Ні, це працює.
Можете теж так робити. Працює.
Сестра вже рік нічого не пише. Клас.
Як і багато людей
більшість локдауну я провів удома,
дивився на стіни й божеволів.
Почав купувати дивні штуки онлайн.
Я вирішив змінити декор дому.
Я нічого не тямлю в дизайні інтер'єру.
Але вподобання маю.
Тож я зайшов на «eBay» і заплатив 500 доларів
за дитячу труну.
Я подумав: «Оця піде». Вінтажна.
Можна поставити у вітальні.
Допоможе почати розмову.
Але, як і щодо багатьох речей, які ми купували під час ковіду,
тепер я жалкую.
Вона нарешті прийшла.
Але порожня.
Слухайте. Народ.
Я дуже не люблю дітей.
Я і розмовляти з ними не можу.
Якось до мене підійшов племінник.
Каже: «Дядьку Ентоні,
мене в школі цькують».
Я сказав: «Не терпи.
Зламай йому носа.
Він відчепиться».
Він сказав: «Дядьку,
це токсична маскулінність».
Я не збирався із цим миритися.
Ви прийшли сюди, щоб добре провести час у суботу.
Я знаю, що вам потрібно.
Поговорімо про політику. Уперед.
Скажу вам, що не так з країною.
Розкажу вам, що не так зі Сполученими Штатами Америки.
У цій країні тобі повинно бути 16 років,
аби водити машину, так?
В цьому є сенс.
Але дорослими вас вважатимуть лише з 18. З 18 можна голосувати.
Це ж фігня якась.
Якщо ви достатньо дорослі,
щоб безпечно кермувати машиною,
то з вами можна безпечно мати секс.
Правда?
Нехай…
Це єдина проблема.
З цією програмою в турі я вже 18 місяців.
І за цей час,
за ці півтора року тих самих жартів найбільше мені сподобалося
розповідати минулий жарт на півдні.
Я стільки всього навчився
про нашу велику країну.
Півтора року тому на початку туру
я виступав у Алабамі.
Розповів цей жарт.
Один глядач встав і каже:
«У мене для тебе новина.
В Алабамі вік згоди на секс - 16 років. Зміни свій жарт».
Я сказав: «Дійсно?
Змініть закони».
А через кілька тижнів
я виступав у Міссісіпі.
Розповів їм той жарт і про хлопця з Алабами.
Один хлопець встав і каже: «У Міссісіпі вік згоди - 14».
А я сказав: «Очманіти».
Ідеально.
Це ж за всіма завітами батьків-засновників.
У мене є друг, який працює у ФБР.
Він прикидається 12-річною дівчинкою.
Переписується в інтернеті з педофілами.
Не знаю, що він робить для ФБР,
але…
Здається, зараз усе частіше
роздувають тему залежності від порно.
Щоразу, як я обертаюся, хтось скаржиться на порнозалежність.
Але не я.
Я стримуюся.
Але кілька місяців тому я був на сімейній здибанці.
Великій здибанці Джесельніків.
Там були всі.
У перший же день
ми разом вечеряли в гігантській залі,
і тут встав мій кузен.
Йому 15 років.
Каже: «У мене є оголошення.
Хочу розповісти вам,
що я страждаю від порнозалежності.
І це жахливо.
Але я намагаюся її позбутися».
Усі наче води в рота набрали.
Покоління Джесельніків втупили погляд уперед.
І намагалися продовжити вечерю.
А я встав.
Кажу: «Агов.
Можемо подивитися щось інше.
Можу увімкнути матч».
Але коли ми ще так зберемося?
У мене немає порнозалежності.
Я дивлюся порно нормовано.
У мене є улюблені.
Якось я був у барі
й побачив мою улюблену порнозірку. Вона сиділа сама в іншому кінці бару.
Я здивувався.
Я покликав бармена: «Ще пива.
Бачиш ту дівчину?
Їй не можна тут бути. Їй 13».
На цьому моменті
глядачі починають жалітися.
Кажуть: «Ентоні, чому стільки жорстоких жартів про дітей?»
«І чому ти розповідаєш їх усіх на початку?»
Тут я зупиняю шоу на якийсь момент
і пояснюю глядачам концепцію чорного гумору.
Я люблю чорний гумор.
Чорний гумор - це коли ти жартуєш
про найжахливіші речі у світі.
Інакше вони тебе знищать.
Кілька місяців тому в газеті
я прочитав статтю про священника з мого міста,
якого заарештували за розбещення хлопчика
у тій самій церкві, де я прислужував у дитинстві.
Це було жахливо. Я міг бути на його місці.
Якби я став священником.
Ми любимо веселитися.
Я можу з гордістю сказати, що жодного разу в житті
я не платив гроші за секс із повією.
І знаєте що?
Вони зляться.
Є одна штука, яка мені подобається в Мілвокі.
Лише одна штука.
Тут наче безпечно. Так.
Може, не вам,
але порівняно з Лос-Анджелесом, Боже, це місце - рай.
За кілька років мій район зіпсувався,
став небезпечним.
Якось жінка вигулювала там пса, а на неї наставили пістолет і вкрали пса.
Тепер це мій пес.
Люблю Мілвокі.
Люблю виступати тут.
Це одне з найкращих міст для стендапу. Мілвокі.
Так.
Я радий повернутися сюди. Скажу ось що.
Мені було потрібне це відчуття.
Останнім часом я був сумним.
Утратив подругу.
Дурний випадок.
Вона поїхала в лікарню на операцію.
Хотіла зменшити груди. І не пережила цього.
Померла на операційному столі.
Принаймні для мене.
Чомусь це стало найсуперечливішим жартом
з моєї програми.
І якщо ви не сміялися, це нічого.
Але що вам, у біса, відомо?
Я вже 20 років цим займаюся.
Скажу чесно,
я й не знав, що минуло 20 років, поки мій агент не сказав.
Ніколи не хотів займатися стендапом 20 років.
Успіх для мене не визначався довжиною кар'єри.
Я вважав успіхом те,
скільки часу я прожив без сусіда по кімнаті.
І справді.
Уже 15 років я живу сам.
Мені 45, нема чим пишатися.
В останнього мого сусіда
було відео з кожною особою, з якою він займався сексом у нашій квартирі.
Так.
Це підрив довіри.
Але було смішно.
Він не знав про це.
Є ще один спосіб оцінити успішність.
Коли в мене востаннє був підробіток?
Знову 15 років тому.
Я тоді ненавидів підробітки.
Уявіть яким я був на підробітку 15 років тому.
Був у мене один.
У мене постійно крали їжу.
Щодня хтось крав мій обід,
хоч там було написано моє ім'я.
І я знав, хто крав його.
Але не міг довести.
Тож якось перед роботою
я додав в обід пляшку проносного.
Небезпечну дозу.
Я додав його в їжу
й причаївся.
Тоді один чувак побіг у туалет.
Щойно він вибіг,
я насрав йому на стіл.
Так, мене постійно звільняли.
З усіх підробітків.
Але з одного не звільнили.
Це був мій останній.
Я працював у великій, бездушній офісній будівлі
й звільнився посеред дня після того,
як побачив, що 60-річна жінка
випадково зайшла в пусту шахту ліфта
й розбилася з висоти 30 поверху.
Я одразу пішов.
Я востаннє працював ліфтером.
Якщо я щось і зненавидів за 20 років виступів, так це подорожі.
Я завжди кажу, що виступаю за безплатно. Платять мені за поїздку.
Сьогодні це особливо правда.
Ще два дні тому
я полетів з Нью-Йорка до Мілвокі.
Прямий двох з половиною годинний рейс. Усе мало бути просто.
Я сідаю в літак.
У жінки, що сидить поруч, на колінах скрутився 45-кілограмовий пес.
І я кажу: «Вибачте,
але що це за хрінь?»
Вона підіймає очі на мене й каже:
«Це тварина для емоційної підтримки.
Мені її лікар приписав».
Я питаю: «Лікар приписав?»
На цьому рейсі дійсно потрібна емоційна підтримка?
А вона каже: «Ні».
Я подумав, що в мене вибухне голова.
Не люблю, коли люди зловживають системою.
Увесь рейс я говорив з нею.
Радий повідомити, що коли ми приземлилися, пес їй знадобився.
За останні кілька років літати стало дуже незручно.
Але всі, хто літають так само багато,
знають невеличку хитрість.
Кожен знає щось, що допоможе летіти легше.
Я ось знаю одну багату подружню пару.
Вони мільйонери.
І в них шестеро дітей.
Вони літають на якийсь екзотичний курорт,
і щоразу, коли потрібно летіти,
вони летять на різних літаках.
Якщо трапиться біда, і один літак впаде,
діти їм більше не заважатимуть.
Але, якщо чесно,
якщо чесно,
я не дружу
ні з якими подружжями.
Колись дружив.
З багатьма,
але за останні два роки всі вони порозлучалися.
Усі.
І я дещо помітив.
Усі їхні розлучення
мали дві спільні риси -
невірність і друга-мене.
Слухайте.
Ви поки чудова публіка.
Не хотілося б цього робити,
але наступний жарт буде надто складним для натовпу.
Не хвилюйтеся. Я все поясню.
І, зрештою,
хіба такі жарти не найкращі?
Мама Зигмунда Фройда, певно, була дуже сексуальною.
Багато з вас удають, що зрозуміли. Я все ж поясню.
Доктор Зигмунд Фройд.
Найвідоміший психоаналітик усіх часів.
Його основна теорія полягала в тому,
що кожен юнак хоче вбити свого тата
й зайнятися сексом із матір'ю.
Уявіть.
Уявіть, наскільки сексуальною вона була,
щоб його колеги сказали: «Публікуй це».
Мені було 14 років,
коли побачив, як мої батьки займалися сексом.
Це важливий момент для підлітків,
адже тоді ти розумієш, що твої батьки не просто мама з татом,
але й свінгери.
Це був важливий спогад.
Ніколи не забуду. А ще не забуду випускний.
Випускний, мені 18 років.
Я вдома натягую смокінг,
аж тут заходить мій тато
й передає мені презерватив.
Він передав його через рукостискання. Фу.
Потім він поглянув на мене й спитав: «Ентоні,
у тебе є запитання?»
Я сказав: «Так.
Можеш дати не розпакований?»
Мій тато був ще тим диваком.
У всіх такі тати.
Коли ти малий, ти не можеш оцінити рівень дивакуватості батьків.
Лише в старшому віці розумієш.
Коли я був малим, на кожен мій день народження
тато вів мене на кухню,
ставив до стінки й робив помітку
обхвату мого члена.
Може, це мене трохи зіпсувало. Не знаю.
Я почуваюся нормальним хлопцем.
Хоча я серджуся,
коли зі мною говорять про секс.
Якось я обідав з другом.
І він каже: «Ентоні,
у мене передчасна еякуляція».
Я спитав: «Дійсно?
Не пробував говорити про бейсбол?»
Він спитав: «Маєш на увазі думати про бейсбол?»
Я відповів: «Чхати мені, про що ти думаєш.
Просто не розповідай про свою еякуляцію».
У дитинстві
в нас із братом було суперництво.
І воно вийшло з-під контролю.
Якось мій брат пішов у двір,
зняв нашийник із мого пса й відпустив його з дому.
Я отруїв його рибу.
Гадаю, тут я виграв.
Бо собаку я знайшов наступного дня.
Повернув його додому.
А мій брат
помер від отруєння лососем.
Так, це круто.
Минулого року всі гроші моїх батьків пішли у фінансову піраміду.
І, звісно, прибігли до мене -
багатого й успішного сина.
І спитали, навіщо я їх віддав.
Раніше в моєї родини було небагато грошей.
Мій тато був пожежником-добровольцем.
Ви знаєте, що це?
Це те саме, що й звичайний пожежник,
але ваш син вас не поважає.
Моїй мамі було важко.
З віком вона стала параноїком.
Вона не може спати, бо сильно боїться.
Тож перед сном вона дзвонить мені,
аби годинами скаржитися,
що вона надто боїться лягти спати у власному домі.
Тож після місяців вислуховування цього,
аби вона відстала,
я купив їй зброю.
І це теж її налякало.
Питає: «Ентоні, що з тобою?
Хіба не знаєш, що люди, у яких є зброя,
мають удвічі більший шанс бути застреленими?»
Я сказав: «Мамо,
я на це розраховую».
Може,
може,
я надто жорстокий.
Я інколи теж маю проблеми зі сном.
Як от однієї ночі.
Я тоді лежав у ліжку й не міг заснути.
Я годинами дивився у вікно спальні.
І присягаюся,
я бачив, як мій сусід убив свою дружину на кухні,
а тоді розфасував тіло в сміттєві пакети.
Я можу бути наступним.
Не думаю, що він мене бачив,
але точно чув, як я плескав.
Тепер буде жарт,
який я дуже люблю.
Мій кузен Ренді,
мабуть, найдурніша людина на світі.
Дурніших не бачив.
Він якось підійшов і каже: «Ентоні, поглянь на моє тату.
Це японський ієрогліф "круто"».
Ні, Ренді.
Це свастика.
Чорт, чуваче, усі ж знають це.
Усі знають,
що це німецький ієрогліф «круто».
Я сказав, що люблю цей жарт.
Ось наскільки я його люблю.
Я починав з нього.
На початку туру, півтора року тому,
Каньє Вест прийшов на моє шоу.
Я не знав, що він прийшов.
Я дізнався лише наступного дня, коли Каньє на подкасті сказав:
«Я вчора пішов подивитися Ентоні Джесельніка,
і його перший жарт був таким крутим,
що я зрозумів, що я не смішний».
Народ, я був уражений.
Це найкращий комплімент.
Я принизив Каньє Веста.
Не брехатиму, я неймовірно зрадів.
Сто разів передивився кліп.
Відіслав менеджеру й попросив викласти на сайт.
І в соцмережі.
«Продамо кляті квитки
з невеликою допомогою Каньє».
І мій менеджер питає: «Ентоні, ти з глузду з'їхав?
Ти не чув останні новини про Каньє?»
Я сказав, що ні.
І це правда.
Раніше я був фанатом Каньє,
але перестав слідкувати за ним, коли він став християнином.
І мій менеджер каже: «Ну, лише за останні два тижні
Каньє одягав футболки "Життя білих важливі"
й казав антисемітські речі».
Я подумав: «О.
Він став суперхристиянином».
Цей божевільний нарешті дочитав книжку.
Менеджер каже: «Ти можеш використати кліп з Каньє
для реклами,
але якщо зробиш це,
забудь про жарт зі свастикою. Цього точно не варто робити.
Інакше почнеш привертати увагу трохи інших фанатів,
а теперішні фанати зрозуміють тебе не так».
Ось настільки я люблю цей жарт.
Я проти культури скасування.
Дякую.
Це я пародіюю фігового коміка, що хоче на шоу Роґана.
За 20 років стендап-комедії
мені багато разів ставили це запитання.
Мені дуже часто його ставлять:
«Ентоні, що ти думаєш про культуру скасування?
Вона тебе злить?
Лякає?
Що думаєш про неї?»
Тому скажу прямо.
Срати мені на цю культуру.
Мене нудить від коміків, які скаржаться про культуру скасування.
Робіть свою роботу. Це не так важко.
Коміки повинні бути крутими перцями.
Я це знаю, бо дивлюся в сране дзеркало.
Культура скасування - не страшна.
Але й не цікава.
І точно не нова.
У коледжі в мене був божевільний професор.
Змушував студентів писати передсмертні записки.
Потім читав їх уголос решті класу.
Коли батьки дізналися, його одразу звільнили.
І я єдиний його захищав.
У нього на математиці було не нудно.
І так, я згадав Джо Роґана.
Але слухайте.
Джо крутий. Він мій друг. Хороший хлопчина.
Але якщо вислухаєте його подкаст, ви сраний невдаха.
Мій шурин великий фанат Джо Роґана.
Не пропускає жодного випуску.
Йому нормально слухати чотири години.
Але мій шурин - цільова авдиторія подкасту.
Він фанат теорій змови.
Божевільний фанат.
Він відмовляється бути донором органів,
бо впевнений, що коли ти потрапляєш в аварію,
і парамедики бачать, що ти донор органів,
вони тебе не рятуватимуть.
Вони візьмуть твої органи, щоб врятувати когось.
Це божевілля, але я не можу з ним сперечатися.
Він парамедик.
Ще одне питання, яке мені ставили вже мільйон разів:
«Ентоні, який твій улюблений жарт?»
Це просто. Перший.
Двадцять років тому,
я починав з нуля.
Я був ніким.
Виступав у Лос-Анджелесі
перед кислими обличчями інших коміків-початківців.
Я намагався знайти свій стиль. Чи вийде в мене?
Чи зможу на цьому заробити? Час ішов.
Аж поки якось я не пішов у кав'ярню
й уперше розповів там цей жарт. Він змінив моє життя.
Я сказав: «Народ, моя дівчина любить шоколад.
Завжди його їсть.
Вона іноді жартує, що в неї залежність».
«Не пускай мене до батончиків. Я залежна від них».
І це дуже дратує.
Одного дня я посадив її в машину, відвіз до міста
й показав кокаїнового наркомана: «Бачиш, сонце?
Чому ти не можеш так схуднути?»
І я ніколи не забуду, як уперше розповів цей жарт
на відкритому мікрофоні комікам,
які ні на що не реагували,
і вся кімната така…
Я подумав: «Я стану зіркою».
І тоді, через кілька років, у мене стався прорив,
і довелося декого просмажити.
Дональда Трампа,
Чарлі Шина, Розанну Барр - усіх великих.
Мене досі питають, хто мій улюбленець.
Чарлі Шин.
Але не через нього самого.
Мені начхати на Чарлі Шина.
За кілька днів до виступу я писав собі жарти.
І мені подзвонили організатори.
Кажуть: «Ентоні, знаємо, до виступу всього кілька днів,
але ми додали до програми Майка Тайсона.
Зможете написати жарти про нього?»
Через два дні
я прийшов на просмажку із сотнею жартів про Майка Тайсона.
Я не міг дочекатися.
І щойно я сів, до мене підійшов організатор і каже:
«Ентоні, хочу перепитати.
У вам немає жартів про зґвалтування?»
Я спитав: «А що?»
Він сказав: «Ми ледь вмовили
Майка Тайсона прийти на просмажку в прямому етері.
Ми обіцяли, що жартів про зґвалтування не буде».
Питаю: «Ми зараз про одного Майка Тайсона?»
Просмажка почалася.
Я вийшов на трибуну. Виїхали камери.
А жартів про Майка Тайсона в мене немає.
Я був злий.
Але краєм ока я помітив Майка Тайсона.
Він пив.
Він курив і сміявся з усього.
Він відповідав на жарти не про себе.
Майк Тайсон
конкретно веселився.
Ви здогадалися, так?
Один жарт можна.
Я сказав: «Гадаю, найбільша проблема Тайсона у тому,
що в дитинстві в нього не було авторитета-чоловіка.
Батько Майка дуже рано покинув родину. Після того,
як Майк зґвалтував його».
Щойно я розповів цей жарт
я одразу пожалкував про це.
Я злякався.
Я обернувся поглянути, чи йде він до мене.
Чи помру я зараз?
І я бачу, як Майк Тайсон відкинув голову
й каже: «Ха-ха. Він тебе підловив,Чарлі».
Народ, за 20 років стендап-виступів
я зустрівся з багатьма відомими людьми.
І мені чхати на всіх них.
Крім однієї.
Норма Макдональда.
Задовго до того, як я навіть подумав про цю кар'єру,
я поважав Норма Макдональда.
Він був моїм героєм.
І досі ним лишається.
Я довго не міг із ним зустрітися.
Кілька років тому
мені дзвонить агент.
Каже: «Ти хотів би
бути новим ведучим на шоу "Останній комік"?»
А я сказав: «Якого біса мені хотілося б цього?
Це шоу - відстій».
Каже: «Цього року все буде інакше.
Суддею буде Норм Макдональд.
Хочеш попрацювати з Нормом?»
Я одразу погодився.
Ми з ним зняли вісім серій.
Вісім днів восьмигодинних знімань.
І протягом перших чотирьох серій
ми з Нормом Макдональдом не ладнали.
Щодня ми сварилися в етері.
Щодня сварилися за лаштунками.
Ми не любили одне одного.
І це дратувало.
Це мій герой. Через нього я погодився на роботу.
Перші чотири серії
я тяжко працював над шоу.
Норм теж працював, але не так тяжко.
Але після четвертої серії десь щось і чомусь клацнуло.
Ми з ним сміялися. Ладнали. Усе, як я того хотів.
Потім нам з Нормом треба було його рекламувати шоу.
І востаннє я бачив Норма Макдональда
за лаштунками шоу Ларрі Кінга.
У мене брали інтерв'ю першим.
Перед моїм виходом Норм каже: «Ентоні, знаю, ми не завжди ладнали,
наші погляди не збігалися,
але якщо ти не проти й довіряєш мені,
я придумав дещо смішне».
Я сказав: «Боже, Норме звісно, ти мій герой.
Що ти хочеш?».
Він каже: «Думаю, буде смішно,
якщо замість реклами шоу через розмову з іншими коміками,
чому б нам не прорекламувати його публічними образами одне одного?»
Він каже: «Не намагайся бути смішним,
будь злим».
Я сказав: «Знаєш що, Норме? Я готовий на це».
Я сідаю з Ларрі Кінгом.
Він питає: «Що думаєш про Норма Макдональда?»
І я сказав: «Ларрі, Норм Макдональд - шматок лайна».
І я чую, як він засміявся за кулісами.
Я завершив інтерв'ю, а Норм так і сміявся.
Каже: «Це було ідеально.
Тепер дивися далі».
Норм сідає з Ларрі Кінгом,
Він питає: «Норме, що ти думаєш про Ентоні Джесельніка?»
Норм каже: «Ларрі,
він один із найкращих».
За все життя мене ніхто так не злив.
Не віриться, що я повівся.
Ви були чудовою публікою, тож завершу наступним жартом.
Це новий жарт.
І він не про трансосіб.
Десь місяць тому я був на весіллі.
То було шалене весілля.
Після церемонії всі закинулися екстазі.
Наречена, наречений.
Батьки, бабусі й дідусі -
усі присутні закинулися екстазі.
Повне божевілля.
Я відключився опівночі.
Прокинувся зранку в гамаку незрозуміло де.
Я знайшов молодят і спитав: «Народ,
я вчора робив щось ніякове?»
Кажуть: «Так,
ти підсипав у пунш екстазі».
Красно дякую, Мілвокі. Гарної ночі. Дякую.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як