Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Všem Američanům říkám, že v následujících letech
bude zapotřebí velkého národního úsilí...
„DAILY NEWS ZVOLENÝ!“
...aby se tato země bezpečně dostala přes 60. léta.
Ti před námi zajistili, že tato země
najela na první vlny průmyslové revoluce,
první vlny moderních vynálezů
a první vlnu jaderné energie.
Uběhlo sto let od doby,
kdy prezident Lincoln osvobodil otroky, a přesto jejich dědicové, vnoučata...
„MOHAMED ŘÍKÁ: ,PŘIJMĚTE SVŮJ DRUH!‘“
...nejsou plně svobodní.
A tento národ nebude zcela svobodný,
dokud nebudou všichni jeho občané svobodní.
Tato generace nemá v úmyslu
ztroskotat v příštím věku vesmíru.
Rozhodli jsme se v tomto desetiletí vycestovat na Měsíc
a udělat další věci,
ne proto, že by byly snadné, ale proto, že jsou těžké.
Protože je to výzva, kterou jsme ochotni přijmout,
kterou nechceme odkládat
a kterou máme v úmyslu vyhrát.
LETIŠTĚ JOHNA F. KENNEDYHO ILDEWILD JE ZNOVU ZASVĚCEN
MEZINÁRODNÍ LETIŠTĚ JOHNA F. KENNEDYHO
Koukej, je od něj oddělený. Nespojuje je žádný kabel.
Jsou perfektně synchronizovaní.
- Opravdu? - Jo.
Poslouchej. Poslechni si to, Georgi.
Poslouchej. Počkej.
- Promiňte, Davide. Promiňte, Ale. - Johne?
Měsíce po atentátu na prezidenta Johna F. Kennedyho
Beatles dorazili do New Yorku, aby vystoupili v show Eda Sullivana.
Byla to jejich první návštěva Ameriky.
- Elektrické hodinky. - To je rádio!
Dostanete na to Mars?
- Natáčíte? - Jo.
- Nepřestává. - Měl jsem tam ruku.
Bez dívání se?
- Tu kameru vyrobil. - Dívá se skrz ni.
- Opravdu? - On sám.
Na konci tohoto turné bude mít skvělé oko.
- Výroba ho stála 15 000 dolarů. - Bože.
Albert a David Maysles natáčeli Beatles
během jejich 14denní cesty.
A co pak uděláte?
- Nabijete ji? - Je zapnutá?
- Georgi? - Tady je baterie...
- Mluví. Mluví? - Kamera byla zapnutá.
Kdo mluv...
Co?
Slyšíš tam sám sebe!
Ale se zpožděním.
Ahoj. Jak se máš, Ringo?
Mám se dobře.
Odkud to máš?
Dala mi to holka. Co to tvoje?
- Neřeknu. - Teď je to synchronizované.
- To je skvělé. - Je to báječné.
Je to v pořádku.
Zatímco v Evropě zuřila Beatlemánie,
většina Ameriky Beatles ještě neobjevila.
Tento film obsahuje osobní příběhy lidí, kteří tam byli.
BEATLES VYHLADOVÍ HOLIČE BEATLES NEFÉR VŮČI PLEŠATÝM
Může tu být ticho?
Ticho, prosím.
- Ticho! - Ticho!
Nazdar.
Tazatelé, můžete být potichu?
Zazpívali byste něco?
Ne.
- Promiňte. - Další otázka.
Existují pochyby, jestli umíte zpívat.
Ne, nejprve potřebujeme peníze.
Psychiatr nedávno řekl, že jste jen čtyři Presleyové.
- Nejspíš je slepý. - To není pravda.
Co myslíte, že vaše hudba lidem dodává?
No...
Myslím, že je těší.
Musí, protože ji kupují.
Proč jsou z ní tak nadšení?
To opravdu nevíme.
Kdyby ano, vedli bychom další skupinu.
Já...
Mládenci, jaká je vaše ambice?
Být bohatí.
Navštívit Ameriku.
V prosinci roku 1963
měla sestra puštěné rádio a slyšela „She Loves You“.
Jako by se rozsvítilo.
Je naprostá temnota a pak se rozsvítí.
Řekl jsem si, „O můj bože, to zní dobře.“
JOE QUEENAN SPISOVATEL
„Něco pro nás.“
Je to něco, co se zničehonic objevilo.
To, co na nich bylo skvělé, bylo,
že byli z Liverpoolu.
Ani jsme nevěděli, kde Liverpool je.
Klidně mohli být z Marsu.
Chceme Beatles!
Britští Beatles se zjevili v New Yorku
na vrcholu epidemie zarděnek.
Na rozdíl od spalniček epidemie Beatles postihuje výhradně teenagery,
ale příznaky jsou stejné, horečka a svědící vyrážka,
která obětem způsobuje křeče.
Hrají na elektrické kytary, banjo a další věci.
Také zpívají, ale není to považováno za nezbytné,
protože puberťačky v publiku zajišťují většinu zvuků.
BEATLES NA SCÉNĚ, DLOUHÉ VLASY A FANYNKY
Příchod Beatles naznačuje záležitost
anglicko-americké spolupráce.
Obě země mají společnost pro prevenci týrání dětí
i společnost pro prevenci týrání zvířat,
ale ani jedna společnost nemá prevenci týrání dospělých.
PAUL MCCARTNEY FOTO Z LET 1963 – 1964
To je na této výstavě jedná z hezkých věcí.
Vidíte to, co jste zapomněli, nebo jste si je neuvědomili.
BROOKLYNSKÉ MUZEUM MĚSTO NEW YORK
Tohle je můj dům v Liverpoolu na Forthlin Road
s tou nóbl tapetou.
S Johnem jsme jen tak posedávali, psali.
Napsali jsme píseň „She Loves You“
v pokoji a můj táta byl vedle.
Přišli jsme mu ji zahrát, poprvé, víte?
A on... A na konci řekl,
„Kluci,“ řekl, „Je to hezké. Moc hezké,
ale nemůžete zpívat, ,She loves you, yes, yes, yes?'“
Řekl, „Amerikanismů tu máme dost.“
Když jsme tam přijeli, bylo to, „Tak nám předveďte ty davy.“
Pro nás to byla země svobody.
Bylo to vtipné, protože jakmile jsme tam byli, zjistili jsme,
že to tak úplně nebylo.
Tamhle jsou.
BEATLES NAPOŘÁD
Jak se máš, Gayle?
- Ahoj, Gayle. - Moc rád vás poznávám.
Není to, jako bych věděl, že mě nahrávají.
Říkám, že jsme v rádiu.
- Televizi. - Televizi?
Možná to, co má na rameni, není papoušek.
Je tu dáma s golfovou holí.
Ahoj, zlato!
Ta váha ho srazí dolů.
- Potřebuju víc. - Pokračuj.
Co se vlastně snažíte natočit?
Nemluvíte anglicky? Ne.
Neodváží se mluvit. Jak vidíte, máme tu ženu
s mikrofonem, která se neodváží mluvit,
a má malý papír s číslem 28. Neustále...
- Dvacet devět. Zvýšilo se to. - Klapka!
Dvacet devět. Pokaždé se to zvyšuje.
Ale rozhodně je to vtipný mikrofon.
- Vtipný mikrofon? - Je to vtipný mikrofon.
Kdybychom kameru dostali na ten mikrofon, bylo by to vtipné.
A co takhle... Pokračujte. Vzdorovat konvenci.
Pokračujte!
- Dolů! Pokračujte. No tak. - Dejte ji dolů.
Hej!
Máme to!
Ustupte! Do toho! No tak!
Ustupte. No tak. Ještě trochu.
Proč máte Beatles rády?
- Jsou nádherní! - Protože jsou báječní!
- Obzvlášť Paul. - Jsou roztomilí. Jsou vším.
Jsou k sežrání.
Měli byste vidět můj pokoj. Mám tam jenom je.
Měla by s nimi existovat tapeta. Přesně tak to u mě vypadá.
Měli by mít panenky.
Neexistuje americký zpěvák, kterého máte radši?
Ne!
Ne. Ti ať si klidně shnijí.
Jsou lepší než Elvis Presley.
- Elvis Presley může shnít. - Je na nic!
Je na nic. Stejně je starý.
Ta slova byla krásná,
všechna o lásce a, „drž moji ruku,“
a když vyrůstáte, bylo to... bylo to emocionální.
BEATLES ZŮSTAŇTE TU NAVŽDY
Bylo to jako bláznivá láska. Byla to bláznivá láska.
VICKIE BRENNA-COSTA FANYNKA Z HOTELU PLAZA
Všechny jsme milovaly někoho jiného. Například já...
Můj byl George, kamarádky byl Paul, té další...
Proč asi. Je to tou energií, vaše energie s jinou...
se propojí.
Proč jsme křičely jako šílenci?
Moc to teď nechápu.
Ale tehdy to bylo přirozené. Bylo to pro nás přirozené.
Nedokázaly jsme se udržet.
George rád relaxuje, tak jsme mu donesly polštář.
A Paul rád skicuje a maluje,
tak jsme mu koupily skicák s uhlem.
Tys to neplatila, Alice.
Vím, že ne. Ani jsem...
Johnovi jsme koupily kartičku.
S našimi jmény?
- Jo. - A koupily jsme...
Ringovi jsme koupily dvě sci-fi knihy.
A koupíme mu desku „Přítel se ostříhal podle Beatles.“
Měly bychom mu koupit tmavé sluneční brýle.
Běžně se nám... Normálně rokenrol moc nemusíme.
- Jo. - Ale oni jsou skvělí.
Jakou hudbu máte rády?
No, já studuju na Julliardu.
- Na co to je? - Klasická hudba.
- To je klasická. Ale... - Jo, co to je?
Tohle jsou italské árie a tak, ale myslím, že oni jsou nejlepší.
Vypadá to, že tu jsou. Chcete se jít podívat?
Šly jsme do hotelu Plaza,
kde prodávali ručníky,
které Beatles... použili.
Takže tohle jsme udělaly.
- Koupily jste si ručník? - Samozřejmě.
- Jistěže jsem ho koupila. - Pamatujete si za kolik?
Myslím, že dva dolary, dolar. Nevím.
Chtěly jsme cokoliv jejich,
takže ručník,
fotografie, které byly reálné.
Koupily jsme všechno, co jsme sehnaly.
Každý musel být jedním z nich,
tak museli mít Beatles paruku.
Netuším, jak by to na hlavě vypadalo.
HUDEBNÍ PRODUCENT
Nikdy jste ji nezkusil?
Ale samozřejmě.
Sice jsem je nenosil, ale tohle jsou nylonky
s obrázky Beatles...
víte, nylonové silonky a...
Proč byste je kupoval?
Proč? To je dobrá otázka.
To by mě taky zajímalo.
Bylo vám 10, když jste to kupoval?
Jo. A tohle jsou šaty. Ty jsem taky nenosil.
Jde vidět, že nejsou nošené.
Koukejte na ně. Tohle je cool.
Tenisky od Beatles.
Koukejte na tohle. Beatles pudr
s původním práškem stále uvnitř.
Tohle jsme potřebovali.
Bourali stadion Shae
a já šel za hlavním inženýrem a řekl jsem, „Nevadilo by vám...“
Tohle je odvaz.
Řekl jsem, „Nevadilo by vám odříznout mi sedadlo,
kde jsem na stadionu Shea seděl?“ A on na to, „Jo.“
Takže tady je 39-D, stejně jako na vstupence.
Takže... Posedlost? Jo.
- Nechal jste si nějaké suvenýry? - Nechal jsem si všechno.
Opravdu. Hromadím věci.
A za ty roky jsem si nechal všechno oblečení,
říkal jsem si, „Pořád se to opakuje,
děti to budou zbožňovat.“
Ale o oblečení mě žádají jen tedy,
když jde o nějaký maškarní večírek.
Nosí všechny ty hippie věci.
„Hej, jdeme na maškarní večírek. Zeptáme se táty.“
Udělal byste mi obrovskou laskavost?
Nepolíbím vás jako Elizabeth Taylorová.
- Nicméně... Dobře a je to. - Kdo to je?
Dougie Millings, ten je první.
Začal pro nás vyrábět obleky...
v Londýně.
Myslím, že i tohle je jeho.
Možná ne. Možná to je pan Fish.
„Hung On You.“
Je to z „Hung on you“.
- King's Road bylo tehdy skvělé... - Jo.
...protože kluci byli v zadní místnosti
- a holky... - Jo.
...jim navrhovaly a šily
- a my je obcházeli... - Jo.
...koukali jsme se na ně, trávili jsme den u Ossieho Clarka.
- Všichni ti lidé. Skvělé. - Bože.
Líbil se vám New York?
Přijeli jste do New Yorku jako v těch starých noirových filmech?
Ne, hlavně kvůli hudbě.
- Dobře. - Cítil jsem se jako chobotnice...
- Jsem plný chobotnic. - Ano.
- Stahující letadlo dolů. - Dobře.
Jo, bylo to skvělé. Říkali...
Říkali jsme si, „Jsme v Americe!
Amerika, New York!“
Šla jsem do 12 patra a oni tam byli
a policista mě vykopnul.
Co? Ne!
Neviděla jsem... Policista...
Policista mě vykopnul, než jsem je...
mohla vidět a dát jim tu petici.
Co ta petice?
Nenechali mě jim to dát.
- Nemohlas to dát aspoň někomu? - Ne.
Krucinál!
Bylo to tak niterné,
reakce na hudbu Beatles.
Víte? Něco, co se nedalo vyjádřit slovy.
Proto jsme křičely,
protože to vycházelo z nějakého neverbálního místa.
Mým oblíbencem byl George Harrison...
JAMIE BERNSTEINOVÁ SPISOVATELKA
...protože byl tak pohledný, byl poměrně vychytralý,
a přišel mi sexy.
Zdálo se mi o tom, že jsem seděla u stolu
po boku s Georgem.
George se na mě podíval
a všiml si, že mám podprsenku.
Naklonil se ke mně a políbil mě na tvář.
Když jsem si ten sen zapisovala, zapsala jsem: „opravdové sání“.
Protože byl tak pyšný, že mám podprsenku.
Měla jsem takové drtivé pocity,
které byly spojené s pozdější,
více erotickou fází života.
Ale ta erotika byla tak primitivní,
že mě pouze políbil na tvář.
A zanedlouho nato jsem až do konce přešla
na Johna Lennona.
Zbožňovala jsem na něm to, že...
že byl výstřední.
Bylo vidět, že je trochu buřič.
Viděla jsi je?
Ano, dotkla jsem se Paula.
- Opravdu? - Šla jsem za ním a dotkla se ho.
Co ti řekl?
Nic. Řekla jsem, „Vezmi mě za ruku,“
a on mi dal ruku na ruku.
A vzal ji.
Jaký to byl pocit?
- Jaký byl na dotek? - To nevím.
Byla jsem až moc nadšená. Je to skvělé!
„Chtěl bych vznést námitku proti tomuto zavádějícímu předpokladu,
že Shakespeareův vliv je pozitivní na každého jednotlivce.“
- Mluv o něčem jiném. - Je to francouzské, dovezené,
je to šampaňské Clicquot.
Nejdeme ven?
Ano, později.
Přátelili jsme se s nimi už v Anglii.
George chodil s Estelle, mojí sestrou,
takže to bylo jednoduché.
Když přijeli, hned šel k telefonu...
„Tady George, lásko. Co děláš, lásko?“
RONNIE SPECTOROVÁ THE RONETTES
Víte? Takže nám hned zavolali, protože v Americe nikoho neznali.
„RÁDIO W.I.N.S. VÍTÁ BEATLES“
Hej! Zdrávas!
Zdrávas!
Koho zajímá, jestli...
John mi zavolal a řekl,
„Ronnie, jsme vězni. Nemůžeme ven.
Celou Plaza budovu tady
obklopují holky.“
Tak co jsem udělala?
Přišla jsem tam se dvěma Ronettes.
Šly jsme nahoru. Murray K byl dole.
„Musíte mě dostat nahoru k Beatles.“
Jsme nahoře a na podlaze jíme sendviče,
posloucháme 45, skvěle se se všemi
z Beatles bavíme. A pak...
každou chvílí k nám přišli The Supremes, Jay and the Americans.
Řekli, „Krucinál, musíme jít nafotit fotky.“
Chtěli o Americe vědět úplně všechno,
jídlo, skupiny, tanec.
Ptali se nás na vše o Little Richardovi,
Chucku Berrym, The Marvelettes.
Takže se ptali, „Co dělali na pódiu?“
A já řekla, „No, když tenhle udělal roznožku
nebo když Little Richard udělal ,Whoo!'
a Paul na to, ,Ah! Whoo!'
Víte? Takže všichni dělali, ,Whoo!'“
Povím vám pravdu. Museli uniknout.
Byli vězni. Tak jsem objednala limuzínu,
šli jsme k zadním dveřím a jeli do Harlemu.
Řekla jsem, „Beru vás do Harlemu. Tam si vás nikdo nevšimne.“
A taky že ne. Mysleli si, že to je skupinka španělských troubů.
Protože to byl španělský Harlem.
Takže jim nevěnovali pozornost.
Šli jsme do Sherman's BARBQ, to byl název, na 151. a Amsterdamské.
Šli dovnitř a líbilo se jim to, protože je nikdo nepoznal.
Černoši tam pojídali žebra
a Španělé...
A nikdo jim nevěnoval pozornost.
A to bylo skvělé. Naprosto to zbožňovali.
Vidíte, jak byli roztomilí? Moc jim na slávě nezáleželo.
„Budeme u Eda Sullivana.“
Řekli, „Ronnie, kdo je Ed Sullivan?“ Víte?
Dobrý den, Johne.
Dobrý den, Briane. Dobrý.
Počkejte, dávají přede mě mikrofon.
Jo, to je dobrý nápad.
RÁDIO BBC BRIAN MATTHEW
Jaké jsou vaše první dojmy z Ameriky?
Šílené.
Všechny jsou šílené. Připadá vám to tak?
Šílenější než tady v Anglii?
Vypadá to tak. Možná je to jen první dojem.
Je někdo, na koho se v New Yorku
obzvlášť těšíte, Paule?
Dnes se znovu uvidíme s The Ronettes
a jeden z DJů řekl, že přemýšlí...
doufá, že sem dostane The Miracles.
To jsou vaši idolové.
Skvělé, a Isley Brothers jsou ve městě.
- Murray K. - Fantastické, víte,
nemůžeme se jich dočkat.
A co chtějí na tiskové
konferenci vědět?
Všechno. Jestli jsme plešatí?
Víte. A co děláme s našimi penězi?
- To, co obvykle. - Doufám, že jste dokázali,
- že nenosíte paruky. - Ano.
Co jste udělali?
Sundali jsme si je.
- Dobrý den, Georgi. - Dobrý den.
- Jak se máte, Briane? - Dobře, díky.
- A co vy? - Ujde to.
První, co tam máte v plánu, je Show Eda Sullivana, že?
Jo, zítra na to budeme nacvičovat.
Show bude v neděli.
Kolik vašich desek je teď v americké hitparádě?
No, v New Yorku
tři desky.
„Please Please Me“, „She Loves You“
a „I Wanna Hold Your Hand“ jsou číslo jedna.
Zpráva Huntley-Brinkleyho!
Sledujete noviny?
Ne.
Může tu být ticho?
Briane?
Nazdárek.
„ČEKÁNÍ NA BEATLES ,...JSOU TO VLASÁČI'“
„Můžete zazpívat?“ Odpověď, „Nejprve potřebujeme peníze.“
Kdo to řekl?
- Žádné peníze. -„Co máte, co nikdo jiný nemá?“
Odpověď, „Tiskové mluvčí.“
Dnes bylo v Daily News citované, že...
- Daily News? Co to? - Jo.
- V newyorských Daily News. - Těch newyorských.
Řekl, „Beatles se nám nelíbí, protože křičí.
Tohle už jsme si prožili s Elvisem.
Líbí se nám, protože jsou Angličané.“
Myslíte si, že jste velmi angličtí?
Myslím, že jsme veselí Angličané.
Já nevím, víte. Vždy mi něk...
někdo mi říká, „Jsi vtipný,“ víte.
Je mi jedno... on je mi jedno.
Kdo to je? Jak se jmenuje?
Beethoven nebo něco tak.
Ustupte, prosím.
Ne, mám tam přátele. Ne, opravdu.
Nepustím vás tam.
Jak se s ním můžeme spojit? Byl dole. Řekl, ať přijdeme.
Říká ne.
- Určitě znáte Franka. - Zrovna to bylo!
Al... Frank... Al a Frank.
Ta hudba byla tak veselá.
Myslím, že jeden z důvodů, proč nahrávali veselou hudbu,
bylo, protože vyrůstali v Anglii v 50. letech, což bylo peklo.
Chci říct, víte... Anglie upadla.
Můj kamarád, Eddie Leonetti, řekl jsem mu, víš,
„Měli bychom jet do Liverpoolu a udělat to.
Pojďme tam. Bude to dobrodružství.“
JACK DOUGLAS HUDEBNÍ PRODUCENT
„Vezmeme s sebou kytary. Budeme trávit čas v The Cavern.“
Dostat se do Liverpoolu parníkem stálo 112 dolarů.
Pluli jsme po Irském moři a já měl malé rádio,
uslyšel jsem pirátské rádio a úplně jsem zešílel.
Tohle je rádio Caroline na 1-9-9. První komerční stanice v Anglii.
Byl tam skutečný zvuk Mersey.
Řekl jsem, „Tohle je Liverpool.“ Cítil jsem to.
Byl to zápach nafty
a špíny, víte, nečistoty. Ale bylo to...
Přijeli jsme do přístavu a...
a na palubu vstoupili z imigračního.
„A co tu vy mládenci děláte?“
Neodpověděli jsme správně. „Přišli jsme hrát.“
„Máte vůbec vízum?“ „Ne.“
„Až ta loď bude za pět dní odplouvat, budete na ní.“
Byl jsem v přístavu v Liverpoolu.
Víte, musel jsem něco udělat.
Tu noc člen posádky spal.
Vzal jsem jeho kabát a čepici
a šel jsem na lodní lávku. Teď uteču.
Viděl jsem autobus, na kterém stálo „Central Liverpool“.
A když jsem vystoupil a podíval se přes ulici,
byl tam obchod s deskami,
zrovna vydali nové album.
A měli tam poslechový box.
Asi šest lidí,
kteří si tu desku nemohli koupit, mě následovalo,
abych si tu desku mohl
s těmi šesti fanoušky poslechnout,
snil jsem, poslouchal a říkal jsem si,
„Tahle deska je revoluční. Poslechněte si to.
Jak se liší od toho, co bylo předtím.
Tohle něco znamená.“
Nezajímalo mě
žádné organizované náboženství.
Hudba... která se mi dostane do duše a...
a připadalo mi, že takhle se dotknu Boha.
- Nikdy. - Ne, tohle je trapné.
Můžeme za Beatles, prosím?
- Kde jsou? - Nevím.
Nemůžete nám říct, kde jsou, ať to víme?
- Tohle je... - Co chcete udělat?
- Chceme je pozdravit. - Mám s sebou kameru.
Jak jste se dostaly přes policisty?
Nešly jsme dolů. Šly jsme opačnou cestou.
Šly jsme opačnou cestou. Přes obchod.
Co si o Beatles myslíte?
Jsou v pohodě.
Upřímně, jsou fajn.
Dobře zpívají. Pojď.
- Kde je pan... - Hotel Plaza.
„Je to lepší než Jelly Babies? Hodně štěstí.
Fanynka, Rachel Barrett... Bennettová.“
Ringo, chceš bonbón?
Ne, kouřím... cigaretu Winston.
Řeknete nám, kam jít?
Zvládly jsme to. Dostaly jsme se sem.
Dál ale nepůjdete.
Jemu to nevadí.
Kdo... Kdo řekl, že to je v pořádku?
Ne, ony znají...
Epsteina.
Ne, promiňte. To je vše.
Dál nemůžete.
Potřebujeme je vidět.
Ne, prosím běžte do výtahu a jeďte dolů.
Nejprve si musíme pro věci.
Kde je máte? V jakém pokoji?
- V pokoji za rohem. - Dobře. Pojďte.
Nemám na čísla moc dobrou paměť.
Jste tady ubytované?
- Ano, jsme. - Jaký pokoj?
Nemáme tu pokoj.
Dobře, pojďte se mnou. Jdeme.
- Můžeme si zajít pro věci? - Ne.
- Kde je máte? - V koupelně.
Ale pohněte si,
než vás shodím ze schodů.
V roce 1964, po...
kataklyzmatickém příjezdu Beatles do Spojených států
a ta velká popularita, kterou jste měli v programu Sullivana,
bylo tam mnoho lidí, kteří nechápali,
co děláte. A mysleli si,
že máte dlouhé vlasy a vypadáte módně, víte,
a že jste revoluční.
Překvapuje vás, že tolika z nás tak dlouho
trvalo, než jsme se do toho dostali a uvědomili si, co děláte?
Ne, šlo hlavně o rodiče,
kteří byli proti rokenrolu, víte,
a to dávno před Beatles.
Lidé se snaží rokenrol
vyhladit už od jeho počátku.
Proč myslíte, že tomu tak je? Čeho se bojí?
Myslím si, že to je tím, že pochází z černošské hudby.
A ze začátku tato slova měla
dvojí význam.
A bylo to, víte,
„Naše bílé děti, naše bílé milé zámožné rodiny
jsou tímhle naprosto posedlé.“
Víte, ta hudba se vám dostala do těla.
A Beatles to povznesli...
ještě dál, učinili ji trochu víc bělošskou,
i než Elvis, protože jsme Angličané, víte?
Pat Boone na tu písničku vytvořil cover.
Pro ty, kteří neví, co je „cover“,
vzal vaši píseň
nahrál ji, vydal ji a byl z ní hit.
Bílé děti si moji desku vzali domů
a jejich matky nechtěly, aby ji pouštěly.
Nazývali mě... Zním moc pronikavě.
Říkali, že moje desky jsou zlé a démonické
a že jsou moc divoké.
A Pat Boone měl slušnou image, s bílými polobotkami.
- Jasně. - Vypadalo to, že sem byl poslán,
aby vyprávěl příběh.
Co si myslíte o jeho verzi „Tutti Frutti“?
Podle mě je slabá.
Víte, co jsem si říkal, Ricku? Víte, mluvím na rovinu.
Přišla mi slabší než slabá.
Protože řekl...
A „tutti frutti, oh rootie.“ A řekl jsem,
Máte rádi Beatles?
Ano. Jsou velmi dobří. Velmi dobří.
Co se vám na nich líbí?
No, jsou...
Ta všestrannost, jsou... jsou originální, víte.
Líbí se mi vše, co je originální.
Vyrovnají se Smithovi, který teď hraje v Apollu, Jimmy Smithovi?
Vyrovnají?
Ne, neřekl bych.
Co si o nich myslíš ty?
Myslím, že jsou v pohodě.
- Máš je ráda? - Jsou v pohodě.
Co si myslíte o Beatles?
- Miluju je. - Jo.
Miluju je. Jsou skvělí.
Hlavně ty jejich účesy.
- Jo. - A mají pěkné písně.
Beatles si to zaslouží.
A jsem ráda, že jsou v našem městě vítaní.
- Ano, mají být... - Zaslouží si být nejlepší.
- Aspoň jsou jiní. - Jo.
Osobně si myslím, že jsou odporní.
Proč?
Nevím. Pokaždé, když zapnu rádio,
mám pocit, že slyším jenom Beatles.
- Myslím, že jsou odporní. - Jaká je vaše oblíbená skupina?
Moje oblíbená skupina?
No, mám rád Miles Davis Quartet,
John Coltrane Quartet.
Zatímco, víte, nemůžete...
Nedají se srovnávat.
Seagulle,
co je na jejich účesech špatné?
To je poprvé, co jsem viděl skupinu s takovými vlasy.
Podle mě to je důvod, proč vydělávají.
Kolik jste jich dnes prodal?
Kolik jsme jich prodali? Pár set.
Daří se jim.
Myslíte, že se s nimi dobře obchoduje?
Jo, jasně, vede se jim velmi dobře.
Jaká dneska je tu teď nejoblíbenější?
„I Wanna Hold Your Hand.“
JO, ŘEKNU TI NĚCO, ČEMU BUDEŠ ROZUMĚT
Naše první písně jsou přímo pro fanoušky.
Takže je to samé, „Love Me Do“,
„From Me To You“,
„She Loves You“.
Myslím, že spousta té zábavy, kterou jsme při nahrávání měli,
se do toho vepsala.
Byli všude. Pamatuju si...
„SANANDA MAITREYA HUDEBNÍK“
...jak jsem se batolil po domě a zpíval, „I Wanna Hold Your Hand“
a „She loves you, jé, jé, jé“.
A ty písně
se v mé mysli pořád opakovaly.
Můj nevlastní otec byl evangelista, který se později stal pastorem.
Neměl jsem dovoleno v domě poslouchat jinou hudbu
než gospelovou
nebo přijatelnou hudbu.
Co je na Beatles tak úžasné, je,
že jsme je slýchávali v rádiu,
slýchávali jsme je všude kolem,
hráli je v tranzistorových rádiích.
Šli jste do obchodu a slyšeli je.
Bylo to... Prostě to proniklo...
Znamená to, že to proniklo tak...
hluboko za kůru
zemského pláště, řekněme,
že to dokonce dosáhlo i do životů lidí, kteří...
pro které ta hudba byla zakázaným ovocem.
Vzpomínám na místo zvané Brothers,
kde byl jukebox.
Poslouchali jsme „I Wanna Hold Your Hand“.
To štěstí, které jsem při poslechu této písničky cítila,
a pocit, že s ní ztotožňuji.
JANE TOMPKINSONOVÁ AUTORKA
Okamžitě jsem cítila spojení mezi těmi lidmi,
kteří zpívali, a mnou.
Nikdy předtím jsem necítila takové spojení
s popovou písní.
Elvise jsem nechápala. Ta sexualita mě odrazovala.
Nějak jsem to nepochopila.
Nepřirostlo mi to k srdci.
Cítila jsem, že se můžu uvolnit,
protože Beatles existovali.
Rozhodně to byli kluci, ale byli něžní.
Byli... Měli to oblečení a ty vlasy.
V jejich hlasech byla často jemnost.
Celý pojem muž versus žena není prominentní.
Jsou... Jsou tak nějak mezi
nebo vůbec nezdůrazňují, víte,
mužskost versus ženskost.
Je to velmi inkluzivní.
Pojďte. Mám nápad.
Beatles byli velmi... Vlastně byli velmi vtipní.
Všichni v Liverpoolu je mají za komedianty.
To je dobře známý fakt.
Jenom tam musíte zajet,
projít tunelem Mersey a ten chlap na celnici
je komediant, víte. Všichni jsou.
Je to v nás tak nějak vrozené,
a když jste tohle přenesli do New Yorku nebo někam,
bylo to... bylo to skvělé.
Měli jsme v podstatě drsný výraz,
a oni to zbožňovali.
A myslíte si, že to bylo posílené tím,
že jste byli čtyři a odráželi se jeden od druhého?
Naprosto, jo.
Vám už došly a někdo jiný přišel s dalším skvělým vtipem.
Jo. To je pravda. Je to tak.
Co kdybyste šli zpátky a ukázali ten sníh na zemi?
Udělejte fotku, co k něčemu bude.
Co kdybyste šli zpátky?
Namiřte tu kameru dolů, ano?
No tak. Běžte.
Koukejte na ten strom.
Kam ti ptáci uletěli?
Tamhle. To je ono. Jo.
Vytáhněme loďky.
Držte.
- Hej, Beatles. - Řekněte, Beatles.
Hej, Beatles.
- Řekněte, Beatles. - Řekněte, Beatles, tady!
Hej, Beatles, tady.
Ahoj, lidi!
- Jo. Nenatáčejte. - Ringo! Tady.
Ve skutečnosti, dámy a pánové, pro kontinuitu filmu
bych rád znovu představil rádio.
NE SLONI! NE OSEL! ALE BEATLES!
BEATLES JO!
RINGO ZA PREZIDENTA
BEATLES JSOU NEPORAZITELNÍ
Jo, Ringo?
Fajn, dobře. Teď vás představím.
PROMO MIKIN OD BEATLES
Trojitá hra, tři po sobě, ale než se dostaneme ke druhému,
máme tu někoho nového.
Ringo. Ringo z Beatles. Převezmi to, zlato. Pozdravuj.
- Jak se vám daří, Murray? - Skvěle, Ringo.
- Co se děje, zlato? - Ty se děješ, zlato.
- A vy se taky dějete. - Dobře, oba se dějeme.
Beatles se dějí. Murray K, to se děje tady v 1010.
Nebyl k nám nepříjemný. Byl hlasitý.
„Jak se máte?“
Jo. Měl jsem pocit, že byl z New Yorku.
Víte.
- No, jo. - Protože jsou poměrně...
- Hlasití, ano. - ...hlasití a přímí a...
Pokud toho chcete víc, navštivte Liverpool.
Jedeme ve velkém, jsme silní. Chci se na něco zeptat.
MURRAY K DJ, VÝHRÁVÁ 1010
-Ano? - Jak moc se socializujete?
Myslím teď, když jste na cestách. Jezdíte z města do města.
Máte šanci někoho poznat, trávit s někým čas?
Není to tak špatné, víte. Je to v pořádku.
Bavíme se. To je to hlavní.
A jo, tak trochu... Nepřemýšlíte o manželství?
Ne, zatím ne.
Poslyšte, máme tu jednu z vašich oblíbenkyň,
a myslím, že jste ji chtěl slyšet.
Je z jednoho jediného týmu, který je vždy s námi.
Mám tu pro vás The Miracles.
„I've Been Good to You“?
Opravdu? Ano, Ringo.
Chovám se k vám dobře. I vy k nám.
- Chováte se ke mně dobře. - A vy k nám.
- Ke mně jste lepší. - Nechám vás to přehrát!
Dobře.
Pamatuji si poprvé, kdy jsem je slyšel,
protože jsem je slyšel ještě předtím, než byli „Beatles“.
S Miracles jsme vystupovali v Evropě...
...strávili jsme nějaký čas v Anglii a jeli do Liverpoolu.
Mnohokrát po skončení koncertu bral promotér
umělce do „toho“ klubu ve městě,
víte, odpočinout si a tancovat
nebo cokoliv, co jsme chtěli dělat.
A Beatles hráli v malém klubu v přízemí,
byli pouhou místní kapelou.
S Miracles jsme se s nimi poznali.
Zaujali mě.
Hráli hudbu, kterou člověk znal,
ale hráli ji jako Beatles
nebo ve vlastním pojetí, víte?
A byli mezi rockem a popem a rhythm and blues,
všechno společně, víte?
CHLAPCI OBDIVUJÍ AMERICKOU RYTMICKOU SKUPINU THE MIRACLES,
KTERÉ VZDÁVAJÍ HOLD SVOJÍ INTERPRETACÍ
„S BEATLES“
Na Zemi je miliarda písní.
Mít někoho, jako jsou Beatles,
kteří jsou skvělými textaři...
aby z té miliardy písní
vzali moji píseň a nahráli ji,
to jako textař neporazím.
Je to můj splněný sen. Je to můj účel jako textaře.
Byl jsem velmi nadšený, když nahráli
„You Really Got a Hold on Me“.
Nevěděl jsem, že to nahrají.
Netušil jsem to, dokud ta deska nevyšla.
Ale byl jsem tak hrdý.
Byli první bělošskou skupinou, kterou jsem v životě slyšel.
První bílí umělci jejich velikosti,
které jsem v životě slyšel,
řekli, „Jo, vyrůstali jsme na černošské hudbě.
Zbožňujeme Motown.
Posloucháme černošskou hudbu. Známe tohoto člověka, toho...“
To žádní jiní bílí umělci nikdy neřekli.
Ne nikdo významný, dokud to neřekli Beatles.
Docházelo k velké segregaci,
tehdy na představeních, zvláště na jihu.
Stříleli na mě, protože jsem chtěl jít na toaletu.
Chápete? Takže takové to bylo. Víte?
A spásou byla hudba.
Protože jim to dodalo společnou lásku.
Dodalo jim to něco, co milovali
a co si užívali, víte?
Když jsme tam začali chodit, hráli jsme ve velkých arénách
a v centru arény bylo lano,
bílé děti na jedné straně, černé děti na druhé.
A jakmile uslyšeli tu hudbu,
a my tam byli o rok později,
viděli jsme bělochy s černoškami a černochy s běloškami,
všichni spolu tancovali
a užívali si tu hudbu a bavili se.
Hudba je mezinárodním jazykem.
Dokáže prolomit ledy.
To díky ženám existuje showbyznys,
jasné?
Protože jsou emocionální a nevadí jim
své emoce projevit.
Chlapi, my jsme bezstarostní. Nemáme být emocionální.
Nemáme brečet.
Nemáme projevovat emoce
a máme být silní a víte... Bachaři.
Víte, co tím myslím?
Takže si cením toho, že ženy jsou takové
a že se tímto způsobem vyjadřují.
Protože jak jsem řekl, jsem chlápek ze showbyznysu,
a k tomu náleží území.
Takže jsem rád, že to vím a že se mi toho dostává.
Co se vám na Beatles líbí?
Všechno!
Jsou tady desky Beatles?
Kde jsou?
Tohle má jen jednu píseň?
- Jedna píseň? - Děláš srandu!
Co je na druhé straně „I Wanna Hold Your Hand“?
„I Saw Her Standing There“.
Cokoliv.
Haló. To je pro mě.
- Dobrý... - Haló?
Omluvte mě.
Haló. Ano, co potřebujete? Rychle, mluvte.
Jsem to já, znáte mě. Ano.
- Možná je to Londýn. - Je?
Ne, čekáme na důležitý hovor z Londýna,
a vy teď blokujete linku.
Tak, Ringo,
zůstaň, kde jsi. Tu hlavu nech tak, jak ji máš.
Teď jí hýbej, zlato.
- Jedna, dva... - Juhů!
To je ono.
- Co si myslíte, že jsem, opice? - Znovu.
Pusťte mě tam.
Ne, pusťte mě!
- Mě! - Mě! Televize!
Zbožňuju tohle místo, Ameriku, běžte.
Moje nahrávka je v rádiu. Báječné.
A zítra večer v sedm
Beatles přečtou svoji vlastní poezii ve filmu, „Meet The Beatles“.
- Ou! Vážně? - Nechápu to.
- Nerozumím tomu. - Zítra večer
od sedmi do osmi...
- Chybí mi ty děti. - Půjdeme dovnitř?
Počkat. Chybí ti ty děti?
Tak jak se tam dostaneme?
Ahoj, holky.
Ahoj.
- Šlo to dobře. - Moment. Briane!
- Ano? - Můžeme to natočit?
- Točíte? Bobby? - Jasně.
Nejprve ho necháme mluvit s lidmi.
Jistě. Dobře.
Půjde to odsud?
- Jo, odsud, jasně. - Jo.
A pak promluví k lidem.
Nemyslím si, že nám dovolí natáčet.
- Hraju. - Radši zůstaňte na té straně.
Odpoledne jsme provedli zvukovou zkoušku
a zakřídovali jsme všechny tlačítka, pravděpodobně pět,
pak jsme si šli dát čaj
a uklízečka to mezitím všechno uklidila.
Ale ne.
Ale to nikdo neví. I tak se nám to povedlo.
Kdo to představí?
Chcete? To je nahrávka Jamese Raye.
Chcete ji představit? Pojďte, Georgi.
Dobře, zpívá James Ray...
-„James Ray.“ - ...„Got My Mind Set on You“.
Díky, Georgi.
Na lince dvě máme hovor.
Často jsem si říkal, ptal jsem se na to Neila Aspinalla,
jak to, že Murray, jen proto,
že k nám vtrhnul do pokoje, tak s námi
pak trávil celou cestu.
Je to celkem vtipné.
Nikdy jsem nepochopil... jak to udělal.
Dobrý den, V-Y-H-R-Á-V-Á 1010.
Paráda, zlato. A uvidíme, je tu Ringo.
Ahoj, zlato. Tady V-Y-H-R-Á-V-Á.
VYHRÁVÁ na 1010.
U telefonu Ringo z Beatles.
- Dobře, máme tu George. - Utekla ti angličtina...
- Nezvládnu to. - Ahoj všichni.
V-Y-H-R-Á-V-Á. Jdeme na to.
A máme tu Paula. Paule?
Jak se všichni máte? V-Y-H-R-Á-V-Á, Winston Churchill.
Winston Churchill je správně.
Jaký máte pocit... Jak se vám líbí práce
v Show Eda Sullivana?
Je to skvělé. Bavíme se. Ed je skvělý chlápek.
Ale přehrajte swingové desky, ano? Nic pomalého.
Slyšel jste to? Nechce nic
měkkého. Chce rytmus.
TI BEATLES! DEBUT ED SULLIVAN
Jak se mají, Murray? Těší se
na své vystoupení v televizním pořadu?
Nebo to berou s nadhledem?
No, ne... těší se na to,
ale berou to s nadhledem.
- Jo. Super. - A jsou naprosto v pořádku.
Myslím, že jsou v dobré formě.
Vzbuď se, Johne. Johne, vstávej.
- Johne. Vstávej, Johne. - Dobře!
Brzy musíme jít.
- Fajn, Murray! - Dobře. Jasně, zlato.
Všichni říkají „dvujitý“ namísto „dvojitý“?
- Dvojitý! - Dvojitý!
Dvojitý, neumíte říct dvojitý?
- Dvujitý. - Ne, ne „dvujitý“, „dvojitý“.
- Dvujitý. - Ne, D-V-O. Dvojitý.
- Dvujitý. -„Dvujitý,“ řekl.
Říká, „Dvujitý.“
- Uvidíme se tam. - Nalejte nám ještě!
Ano!
Skvěle si to užívají.
Jo, myslím, že asi máte představu, Paule,
jak uvolnění jsou.
Jsou volní jako pták. Drží se.
Jsou to utancovaní chlapci.
Mají... Dali si
do kapes led. Jsou chladní, kámo.
- Jo. - To oni jsou středem pozornosti.
Víš, John si ani nepamatuje
tu poezii, kterou napsal,
takže nad tím trochu zavzpomíná...
trochu si ohledně té poezie,
kterou v pondělí čte, zavzpomíná.
Jo, všichni to v tom dokumentárním filmu
v sedm hodin uslyšíme.
Jo, máš tam nějakou hudbu? Co takhle „Love You Do“?
- No, to... -„Love Me Do“!
Paule, ty jsi nemožný. „Love Me Do.“
Máš padáka.
Teď mám novinky. „Love Me Do“?
- Jo. - Jak se jmenuje?
Cože?
Jak... Jak se ta píseň jmenuje, kámo?
„Love Me Do,“ cizáku.
Aha.
U telefonu cizák.
Je tu cizák.
- Cizák K. - Cizák K.
Poslechněme si, jak Beatles zpívají, zlato.
Dobře, Murray, jdeme na to.
Co za rozhovor chcete?
Jsem manažerem Beatles. Co chcete?
Máte doklady?
- Doklady? - Jo.
- Dokažte to. - Nemám doklady.
Snažíme se získat
- různé reakce... - Komentáře.
Myslíte od Beatles?
Ne, od lidí, ohledně Beatles.
No, řeknu vám, co se děje.
Ta děcka se tu objevila ráno, přišlo jich asi 10,
řekl bych kolem 6:30, když jsem odešel z hotelu.
Mně očividně přijdou jako z nižší střední vrstvy,
velmi negramotná,
neinteligentní, divoká děcka,
která hledají zábavu a potěšení.
Celkově bych řekl,
že nejspíš většina z nich, jak se sem dostali,
zjistí, že tu jsou všichni nadšení, ukřičení,
hodně řvou. Lidé jsou rádi v davech.
Zároveň mi to přijde velmi zvláštní,
velmi zvrácené.
Myslím, že to hodně vypovídá o povaze americké společnosti,
že sem takové děti přijdou, aby viděly čtyři
zpěváky, které nikdy neviděly.
Viníte americkou společnost?
Čtyři zpěváci, které nikdy neviděly.
Nevím, jaký k tomu mají důvod.
Jistě s tím mají něco společného sexuální důvody,
že jim Beatles přijdou velmi atraktivní
a že si k nim vytvořili nějakou psychickou
sexuální vazbu.
Myslím, že to je poněkud děsivé a zvrácené.
Nejste jejich manažerem, že?
Ne.
- Jeden z nich je můj bratr. - Ano.
Jo. No, mé příjmení je Vanderbiltová,
- rády jsme vás poznaly. Nashle. - Dobře.
Užil jsem si to.
Lidé mi volali ohledně mého krku.
Slyšíte, už je v pořádku.
Jo, je v pořádku. Děkuji.
- Co ten váš? - Co váš krk?
- Je v pořádku. - Jo?
Jo, vždycky byl, Georgi.
- Dokažte to. - Jak?
Zpívej, zlato. Zpívej.
- Zpívej, zlato. Jo, zpívej. - Ne, Georgi.
Proč myslíte, že sem ty
děti přišly a křičí?
Dělaly to pro Franka Sinatru a dělají to pro Elvise Presleyho.
- Ale proč? - Myslím, že tak to tady funguje.
Patří to k jejich věku.
- Jasně. - Prostě jsou pobláznění.
- Také jsme to dělali. - Víte, nebo...
Myslím, že to je jejich věkem.
Víte. Pro ně je to zábavné
a pro nás celkem taky,
ale je mi líto těch starých dam, které tu žijí, které to ruší.
- Že? - Děkujeme.
Co si myslíte o Beatles?
Nemám zájem.
Cyn.
Osm hodin, kanál dva a tři.
Chceš si to půjčit?
Kanál dva.
Připraveni, pět, šest.
Je čas jít na kanál dva.
Máme tam být za minutu.
Připraveni, pánové? Jdeme. Máme zpoždění.
Děje se to, zlato.
No tak. Jdeme.
Hele chcete to místo sem zapojit tam?
Kde je Nell a ty ostatní hrdličky?
Kdo? Kde... Kdo?
No ta, jdeme, ne?
Nell, pojď, už tam máme být.
Máme tam být teď. Co to děláš?
On říká,
„Přestaňte nahrávat. Pojď, synu.
Říkali jsme ti to. Už jsme ti to řekli, ne?
Už jsme ti to říkali.“
Zkus nějaký šílený úhel.
Dobrý večer, dámy a pánové.
Dnes večer, živě z New Yorku, Show Eda Sullivana!
Pocházím ze země 19. století, z Kanady...
MARSHALL MCLUHAN PROFESOR
...a tohle mi dává výhodu při pohledu na 20. století.
Dvacáté století je věkem elektrických technologií.
Je to ten nejvlivnější nástroj naší doby.
Přehodnoťte každou myšlenku a každou instituci,
kterou jste považovali za samozřejmou.
Kennedy nastoupil do úřadu jako první televizní prezident
s výsledným zapojením všech věkovým skupin
za celé jeho prezidentství,
to bylo poměrně nečekané,
a proto jeho atentát
podnítil odpovídající násilnou reakci.
RODINA GONZALEZŮ
To je zábava.
Můj otec řekl,
„Nebudeš se dívat na Beatles u Eda Sullivana. Tečka.
Televizi zabavuji. Nebudeš se na to dívat.“
Říkal jsem si, jaký to je kretén.
Náš otec byl závislý na alkoholu a hodně nás mlátil,
ale nemoct se dívat na Beatles, to bylo horší. Víte?
Mlácení přežijete, ale nemoct se dívat na Beatles?
Takže můj strýc, republikán,
nikdo z nás jinak republikánem nebyl,
věděl, že je to pro ně velká věc.
Tak jsem šel v neděli k němu domů
a myslím, že šla i má starší sestra.
Ale Beatles byli, víte,
poměrně neškodní a roztomilí,
ale ne pro dospělé.
Dospělí to vnímali jako konec.
Rozvrací naši mládež.
Jak je rozvraceli?
Povzbuzují vás, abyste se bavili.
Rodiče se snaží této hudbě uniknout, dokonce ji zakazují,
je hlučná, nepochopitelná a morálně zkažená.
LEONARD BERNSTEIN REŽISÉR, NEWYORSKÁ FILHARMONIE
Jako otec a hudebník jsem od ní ani neunikal, ani ji nezakazoval.
Myslím, že tato hudba nám může dodat něco důležitého,
a bylo by moudré, kdybychom nezahrabávali hlavu do písku.
Sledovala jsem Show Eda Sullivana v obýváku...
RODINA BERNSTEINOVA
...v bytě se svou rodinou,
protože Show Eda Sullivana začínala v osm hodin.
Uprostřed večeře.
A trvala jsem na tom,
„Omlouvám se, tohle je v mém životě
velmi důležitá chvíle, natož v historii...
...a musíme to vidět, i když je večeře.“
Dovolili mi do jídelny z obýváku
na konci chodby,
na kolečkách dotáhnout
malou televizi, a víte,
nastavit tu anténu tak, abychom chytili signál,
to se mi moc nedařilo,
ale nakonec se to na naší černobílé televizi rozjelo.
A nyní dámy a pánové, skvělí nováčci,
Wells and the Four Fays. Doveďme je sem.
70M. AMERIČTÍ DIVÁCI VIDÍ BEATLES
BEATLES MAJÍ NEJVĚTŠÍ SLEDOVANOST V NEW YORKU
TV DEBUT BEATLES: ÚSPĚCH
Později řekli, že nebyl nahlášený žádný zločin.
I zločinci si dali tak
na 10 minut pauzu, když nás vysílali.
Když jste byli po Show Eda Sullivana v šatně,
na pódiu spolu, božínku,
mladí lidé skoro bojovali.
- Jo. - Neříkali jste si,
„Nejsou ti lidé šílení? To jsme tak dobří?“
Nepřemýšleli jsme, jestli jsme tak dobří.
Musíte si myslet, že jste dobří, když děláte to, co my.
Bylo to... bylo to jako střed hurikánu
a my jsme nikdy... nikdy jsme si nemysleli...
řekli jsme si, „Co se to děje?“
Ale nijak hlubší to nebylo. „Co se děje?“
Najednou jste se uprostřed koncertu nebo dění
probudili a pomysleli jste si,
„Co? Jak jsem se sem dostal?“ Víte?
- Jo. - Vzpomínám si,
jak jsem hrál v klubu a najednou tohle.
Ale nikdy jsme nad tím tolik nepřemýšleli, bylo to plynulé.
Dělo se to nám a bylo těžké si to uvědomit,
byli jsme uprostřed dění, hnali nás z místnosti do místnosti.
Jaká je vaše oblíbená píseň?
- No... -„White Christmas“.
Jo, a... a...
„God Rule the Wenceslas Kingdom“.
Je to jedna z mých oblíbených.
- Řekl jste „White Christmas?“ - Jo.
- Dobrá píseň. - Není to rokenrol.
- Je. - Není, ale nám se líbí.
Ano, je. Slyšel jste ji.
Bůh ti žehnej, matko. Děkuji, otče.
Jedna, dva, tři, čtyři.
Hej!
Usmějte se do kamery, jste tam.
- Ou! - Hej!
Ano.
- Jak se máte? - Harry!
Obávám se, že ještě neznám její příjmení.
- Ne 'Arry. - To není moje kamarádka.
Hej, řekl, že se jmenuje Harry. Ne 'Arry.
- Hej, Paule. - Ahoj, Paule!
Murray, zlato, tuhle scénu zbožňuju!
Tato americká scéna mě neovlivňuje, zlato,
ale zbožňuju ji.
Zbožňuji to tady, Murray, a ten klobouk je skvělý.
Co děláš v tomhle hotelu?
- Co to děláte? - Média!
- Nemyslím si, že tu ještě jsou. - Média!
- Co to děláte? - Ty kráso!
Následujete holky a zjistíte, kde jsou.
Co to děláte?
Můžu se vás zeptat, co to děláte?
Běžela jsem za nimi a... desetkrát jsem spadla.
Policajti všechny postrkovali
a spadla jsem. A ona mě stáhla.
Víte, držela se mě, já ji snažila vytáhnout nahoru
a pak...
na mě spadly další. Někdo se nám snažil pomoct.
Pořád tam jsou.
Ne, odešli zadním vchodem.
Ne, pořád tam jsou.
- Opravdu? - Vím, že ano.
- Ano. - Jak to víte?
- Viděli jsme je. - Kdo jste?
- Kde jsou? - Jsou tamhle.
- Tamhle? - Jo. Tamhle.
Jo, no, nenechám se znovu pošlapat.
Musíte je pronásledovat.
- To myslíte vážně? - Pořád tam jsou. Nežertuju.
Jsou tamhle?
- Opravdu jsou u Leon's? - Jo.
No tak, jdeme.
Viděli jste je s tou věcí?
Jo.
Počkejte!
ZPĚVÁCI OPOUŠTÍ N.Y. BEATLES CESTUJÍ DO WASHINGTONU
Paule, jaké místo podle tebe budou Beatles mít
v historii západní kultury?
Západní kultury? To nevím.
To musí být žert.
Kultura. To není kultura.
- A tak co? - Kopec srandy.
A my jedeme v Rolls Royce se šoférem.
Jo.
Je to v pohodě, Bertie. Je to hezký Rolls Royce.
Co si myslíte o americké televizi?
- O americké co? - Televizi. Sledujete ji?
Zbožňuju ji. Celkově mám televizi rád, když jsme...
Když mám volno.
Polovinu času to je vtipné.
A... a všichni jsou na to zvyklí,
že už to tady ani vtipné není.
Byl tu jeden chlápek,
který byl na konci dne ve zprávách
a řekl, „A tohle je konec zpráv.“
Ne, ani to vlastně neřekl.
Řekl, „A v Číně je situace velmi špatná...
Přemýšleli jste nad tím, kdy jíte doma?“
A vytáhne to zpod stolu.
Bože, to bylo vtipné.
- Jsi dobrý kluk. - Kde je Dezo?
- Je to vzhůru nohama. - Musím tam dát ten barevný film.
Pamatuj, už tak toho máme dost,
aby ses z té kazety nezbláznil a nepřehnal to.
- Dobře. - Do toho.
Počkej, nechej George, ještě tě...
Johne, ještě tě nikdo... Ještě tě nikdo nekritizoval?
- Nekritizoval? - Pošleme je do práce.
Shoď to a vykřikni to číslo.
- Co to je za číslo? - Dva, čtyři, čtyři.
Dva, čtyři, čtyři!
U divadla Eda Sullivana jsem si všimnul,
když tě tam ten chlap odchytil,
ten reportér,
mluvil o novém účesu.
A tys mu řekl,
„Vy ho ještě nemáte.“
- Byl plešatý, ne? - Ano, byl.
Ale on s tím nepřišel. Zeptal se tě,
jaká je tvá oblíbená píseň a tys řekl „White Christmas“.
A on, „To není rokenrol.“
Ne.
Tak to bývá, víte. Takhle jsme...
Jenom tak se zasmějeme.
Jo. Řekl bys, že britští reportéři jsou drsnější?
Dobře, lidi.
Ahoj. Bylo to v New Yorku skvělé. Dobře?
- Washington! - To je to místo?
Nevím. Washington. Přesouváme se moc rychle.
A teď z Kolosea ve Washington DC.
KOLOSEUM VE WASHINGTONU
Hvězdy Capitol Recordings, Beatles!
Kdybyste náhodou nevěděli, kdo to je, to je Ringo Starr!
Koukejte, jak to bylo malé.
Já vím, koukám na to.
Dělal jsem tohle, abych se víc zapojil.
- Jo. - Bubeník je většinou
daleko v pozadí
a vy... víte, pokud se něco pokazí...
U jakékoliv skupiny, pokud se něco pokazí, tak...
- Co? - Viní z toho bubeníka.
Musíte si na to zvyknout.
A když uděláte tohle... to zní dobře.
Chtěl jsem být ve skupině, ne, „Hele, jsem tady.“
Dámy a pánové...
Paul McCartney.
Ahoj.
Ve Washingtonu bylo pódium kulaté.
- Otáčelo se. - Bylo plné...
A jak to bylo dokola, já hraju tady.
Vy dva jste John, Paul a George.
A všichni společně...
A já jsem najednou tady a vy všichni se otáčíte.
- Protože mé pódium se zastavilo. - Ou.
Ale jsme z Liverpoolu.
Seskočili jsme. Snažili jsme se ho posunout.
A lidé utíkali.
Jedna, dva, tři!
Byla to úžasná doba, protože z nich písně
v podstatě vylétávaly.
Jedna za druhou, a byly dobré.
HARRY BENSON FOTOGRAF
Na cestě do Ameriky první polovinu cesty
vtipkovali, ale pak zvážněli,
protože si nebyli jistí, jak je přijmou.
Byli poněkud ustaraní. Měli obavy.
Částečně protože John četl noviny.
Poměrně se bál. Mluvíval
o všech těch věcech, Lee Harveym Oswaldovi.
Víte? Mluvil o atentátu na Kennedyho.
Bál se toho násilí, víte.
Řekl, „Může se to změnit, Harry,
z dobré situace to bude špatné.“
BRITSKÁ AMBASÁDA, WASHINGTON DC
Cítíte národní hrdost?
Ne, úplně ne.
Jedno musím uznat...
Byli jste překvapení
tím uvítáním?
Jo. Bylo hlasitější.
- Hlasitější? - Jo.
Protože tohle je první takové vystoupení,
kde hrajete uprostřed, jako v zápasnickém ringu.
Nevěděli jsme, co dělat, aby to někdo otočil...
Britská ambasáda jim uspořádala večírek.
A britský velvyslanec je vřele přivítal,
ale ostatní zaměstnanci se k nim chovali příšerně.
Nazývali je surovci,
a to je velmi šokovalo.
Že by je někteří zaměstnanci nazvali chuligány
a měli neuctivé poznámky,
že...
že George neměl daleko k slzám.
Celkem jsme si na to zvykli.
Jsme pracující chlapi.
Když jste se střetli se smetánkou,
došlo vám, že na vás budou koukat spatra.
Ale více co?
Bylo nám to u prdele.
Pracují na ambasádě. My jsme na turné.
Dostalo se to do fáze,
kdy na nás lidé při procházení sahali,
tak podobně, a kdo ví co.
Museli jsme od pánů starostů a jejich manželek snášet
všechny ty sračky, ty jejich doteky,
jako u „Hard Day's Night“, ale milionkrát víc.
Jako na britské ambasádě ve Washingtonu,
nějaké zvíře Ringovi ustřihlo vlasy
přímo uprostřed... Odešel jsem odtud,
všem jsem nadával. Uprostřed toho jsem odešel.
Jejich pochopení ohledně toho, že máte
i vlastní život, je velmi malé,
kromě prostředků nebo médií poskytnutých umělci.
Umělci jsou lidé, kteří žijí přítomností.
Chodil jsem na střední. Žil jsem v Alexandrii ve Virginii.
DAVID LYNCH UMĚLEC/FILMAŘ
Bavil mě rokenrol, převážně Elvis Presley,
kdo světu představil rokenrol, nebo aspoň mně.
KOLISEUM BEATLES – VYPRODÁNO
Šel jsem na koncert.
Netušil jsem, že to je první koncert.
Nevěděl jsem to.
A bylo to... Netušil jsem, jak velké to bude.
Bylo to obrovské místo, kde se pořádaly zápasy.
Beatles byli uprostřed boxovacího ringu.
Bylo to tak hlasité, tomu byste nevěřili.
Holky se chvěly, brečely, řvaly z plných plic.
Bylo to fenomenální.
Hudba je... jednou z nejlepších věcí.
Skoro jako oheň a voda a... a vzduch.
Takové to je.
A dělá toho strašně moc.
Je dobrá na intelekt,
je dobrá na emoce.
A určitý druh hudby
vám dokáže rozpumpovat srdce.
Z očí vám proudí slzy štěstí.
Nemůžete uvěřit té kráse.
Kráse, která vychází z těch not.
Když se objevili Beatles s tou hmatatelnou energií radosti,
šlo o něco, čeho jste chtěli být součástí.
To je moje církev. Církev rokenrolu.
Základ mé víry spočíval
v síle hudby měnit životy.
A mám pocit, že jako syn Beatles,
že jsou mojí významnou součástí toho, proč tady jsem.
Měl bych jim i vynadat,
protože jako umělci si kvůli hudebníkům, jako jsou Beatles,
procházíme velkým utrpením,
říkají, „No tak. Zvládnete to.“
To, co stvořili, bylo tak hluboké,
že nešlo pouze o písně.
Byla to ta energie, která nás povznášela.
Zním jako šílený fanoušek,
ale bylo pro mě důležité
cítit, odkud ta hudba pochází.
A chtěl jsem to sdílet...
být schopný ji hrát.
Tak jsem zašel do Liverpool Echo
a recepční jsem řekl,
„Jsem americký hudebník,
drží mě v zajetí na lodi v přístavu.“
Dali nás na obálku.
AMERIČANŮM BYL ZAKÁZANÝ VSTUP
Druhý den Echo najalo holky,
které za námi přišly, pocházely
před lodí s nápisy „Osvoboďte Amíky“.
Přišli za námi z imigračního a řekli nám,
„Nevíme, jak jste to dokázali, ale lidé nám volají.“
Oni... Oni říkají...
Říkají, „Jak to můžete dopustit?
Ti chudáci hudebníci dorazili z Ameriky. Děcka.“
A tak řekli, „Udělíme vám 60denní studentské vízum,
ale žádné hraní.“
Okamžitě jsme se dostali do skupiny.
A hráli jsme, trávili jsme čas v původním Cavern Club.
Bylo to opojné.
Cítili jste, že to není tak dlouho, co na tomhle pódiu
byli Beatles.
Kolem jedenácté, po malém koncertě v hospodě,
k nám přišel chlápek a řekl,
„Nejste ti Amíci z novin?“
„Jo, to jsme my.“
„Kamarád parkuje za rohem
a chce vás požádat o autogram.“
„Jasňačka.“ Šli jsme za roh,
byla to imigrační policie.
Hodili nás na první loď zpátky do New Yorku.
Takovýhle bude náš film.
Jo.
Dny ve vlaku.
Mám teď mluvit?
Nikam... nikam nespěchejte.
Ahoj, Pam.
Okouzlující.
Jsme... Děláme to pro film.
No tak jo. Co uděláme?
Ahoj.
Odkud máš ten klobouk?
Střih.
Klapka tři.
Promiňte! Kazíte nám film!
To jsem já!
Jen se snažíš dostat do toho filmu, co?
Promiňte, madam. Promiňte, můžu projít?
Exkluzivní.
Ani se mi nechce smát.
Střih!
Dva, pět, jedna.
BEATLES DOBÝVAJÍ HLAVNÍ MĚSTO V CARNEGIE HALL
Haló? Pan Hofer tu je, ano. Jistě.
Chci fotky telegramů Elvise Presleyho...
Haló? Jo, Paule?
Chcete pro váš film fotky telegramů Elvise Presleyho?
Dobře. Jo.
Co říkal?
BRIAN EPSTEIN MANAŽER BEATLES
Blahopřál mi k vystoupení mých klientů
v Show Eda Sullivana.
- Jasně. - Což je docela vtipné.
GRATULACE K SHOW EDA SULLIVANA S POZDRAVEM – ELVIS A PLUKOVNÍK
Když jste se vrátili do New Yorku,
hráli jste v Carnegie Hall.
Je to neobvyklé místo?
Měli jsme pár pěkných vystoupení.
Myslím, že to bylo nejspíš díky Brianovým manažerským schopnostem.
Brian byl chytrý a byl to chlap ze showbyznysu.
Lidé zapomínají, že chodil na RADA. Chtěl se stát hercem.
Jinými slovy chtěl být na pódiu.
Takže když nás sledoval,
myslím, že jsme byli jeho alter ega.
Hráli jsme na vtipných místech
jako Carnegie Hall.
Myslím, že to bylo proto, že Brian viděl
určitý úhel ironie ve velkém posvátném sále,
v klasické Mekce,
kde hráli Beatles, a tak nějak...
překročili hranice, víte, všech těch věcí.
Co očekávali?
Já... Když jsem se zeptal, jací jsou...
SID BERNSTEIN HUDEBNÍ PROMOTÉR
...paní Tesku, která pořádá akce v Carnegie Hall,
řekla, „Pane Bernsteine, co jsou ti Britové zač?“
A já na to, „Jsou britským fenoménem.“
Neočekávali to,
co o několik měsíců později viděli a slyšeli.
A po odpoledním koncertu jsme měli dva.
Paní Tesku řekla,
„Pane Bernsteine, když jste řekl kluci, kteří jsou
britským fenoménem, myslela jsem,“
řekla, „Myslela jsem, že jde o smyčcový soubor.“
Řekla, „Prosím, už se sem nevracejte.“
O čtyři měsíce později, po spoustě kytic
a několika krabicích na omluvu,
přijala Rolling Stones.
Po tomhle řekla, „Nikdy se sem nevracejte. Nikdy.“
A na dva roky jsem tam měl zákaz vstupu.
Zde je recenze Beatles 1964 z Newsweek.
Vizuálně jsou příšerní,
úzké, zdánlivé edwardiánské beatnikové obleky
a pudinkové misky z vlasů.
Hudebně se podobají pohromě,
která odstraňuje sekundární rytmy, harmonie a melodii.
Jejich texty, přerušované šílenými výkřiky,
„Jo, jo,“
jsou katastrofou a nesmyslnou změtí
valentýnského romantického sentimentu.
Ti kluci s dlouhými vlasy říkají
„ne“ mužské tajuplnosti. Říkají „ne“ tomu...
BETTY FRIEDANOVÁ AUTORKA
...brutálnímu, sadistickému, úzkoprsému, přísnému,
pruskému, s velkými svaly, víte,
Ernest Hemingway
zabíjející medvěda, i když tam žádný není,
a napalm na děti ve Vietnamu a Kambodži,
abych dokázal, že jsem muž, a abych byl dominantní
a nadřazený všem zúčastněným.
A nikdy nevykazovat... známku jemnosti.
No, tihle kluci s dlouhými vlasy
říkají, „Ne, nemusím být
přísný a upjatý.
Nemusím být dominantní a nadřazený.
Nemusím mít velké svaly,
protože není koho zabíjet.
Nemusím nikoho zabít, abych něco dokázal.
Mohu být něžný a citlivý,
a mohu mít soucit.
A přiznávám, že občas se bojím
a můžu i plakat.
A jsem muž. Jsem svým vlastním člověkem.“
A ten muž, který je dostatečně silný na to, aby byl něžný,
to je ten nový muž.
Slyšeli jsme, že v Anglii je skupina
imitující Isley Brothers.
Pak zazpívali „Twist and Shout“.
A když dělali „Ooh, ooh,“ oni, víte.
Byli jsme vděční. Byli jsme tak vděční.
Bylo pro nás skvělé, že zpívali naše písně.
Paul McCartney často říkal,
„Kdyby nebylo Isley Brothers, z Liverpoolu bychom se nedostali.“
Zajímalo nás,
proč nás nezvali do těch show, kde byli oni.
Měli jsme být
v Show Eda Sullivana, dělat... víte.
Dívky brečí a to, co bylo vážně...
Proč brečí?
Brečely a omdlévaly, hádaly se, víte.
To pro nás byla novinka.
Dělo se uvnitř kapely
něco šíleného?
Uvnitř kapely ne. Ale dělo se to ve světě
a v kapele to bylo,
víte, byli jsme normální
a zbytek světa byl šílený.
Tak mi to připadalo.
Všude, kam jsme byli, byla tam...
Policie...
byla tam policie.
Všichni byli pobláznění.
Dalo by se natočit 30 minut
čistě jejich hloupého chování,
kdykoliv Beatles dorazili do města.
Myslím, že jsme měli štěstí.
Myslím, že jediné, co jsem během těch bláznivých dní ztratil,
byla polovina mých vlasů, tričko a zlatý řetízek,
který mi dali v New Yorku.
Nebyli jsme moc domlácení.
Wales bylo to nejhorší místo.
Po čem šli?
Šli mi po hlavě.
A víte, měli jsme tam policisty,
procházeli jsme uličkou policistů
a najednou mě nějaká ruka chytila za hlavu.
- To dítě by zemřelo. - Ve Walesu jsem nikdy nebyl.
Nevzpomínám si na Wales.
Bylo to, než ses k nám připojil.
Jo.
To jsou koupající se krásky.
To je... Co to je, slečna...
To jsou Beatles. Slečna Beatle.
Tady vidíme... Tohle...
Stále nevím, je to chlap?
Ale rozhodně má šimpanze.
Když jsme tam dorazili, Amerika truchlila.
Bylo to krátce po atentátu na Kennedyho.
Možná Amerika Beatles potřebovala,
abychom jim pomohli od truchlení
a řekli jim, „Život jde dál.“
Ta radost, kterou u publika vidíte,
jim pomáhá od smutku.
Jedna, dva, tři.
Povídali jsme si o...
řekněme o roli frustrace
při vytváření agrese, velikosti a války.
Frustrovaní lidé mají pocit, že musí být větší, silnější.
Vaše hudba není frustrovaná, že?
Jo konečným výsledkem je
spo... spokojenost,
ale skrze hudbu se frustrace zbavujeme, očividně.
- Jo. - A jak jsme říkali,
než došla páska,
Beatles a jejich parta
vznikla ve vakuu odmítnutí
vojenské služby, víte.
- Toho... si nejsem vědomý. - Rozhodně to v Británii
skončilo. Když mi bylo 16,
chtěl jsem se ukrýt v Irsku...
protože stále existovala vojenská povinnost,
a pak to skončilo, v roce 1940 jsem ji minul.
A od té doby
naše hudba vypukla.
Věděli jsme, že jsme armáda, která nikdy nebyla.
Byli jsme generací, která mohla žít.
- Díkybohu. - Z toho naše hudba vycházela.
Myšlenka, že televize, počítače a ostatní jsou
nástroje, které používáme k lepšímu nebo horšímu, není pravdivá.
Důležité je, jak na ně reagujete.
Jak používáte oči k vidění,
uši ke slyšení,
přináší nové formy lidského sdružování a jednání.
Beatles sem dorazili!
Beatles chtějí můj autogram!
NEPOKOJ VÍTÁ BEATLES V MIAMI
Řekl bych, že teď to jsou Beatles, a dál to budou Spiders.
Dostanu se ze showbyznysu dřív, než mě odsud vykouří.
Živě z Miami Beach, Show Eda Sullivana!
To je Miami. To je kus překližky,
protože z toho jinak spadneš.
- To je hodně natěsno, jo. - Jo.
Jo, no, nad tím bohužel nepřemýšlíte,
když jste, víte, nadšení.
Jo, z pódia jsem spadnul jen jednou.
- Kde? - V Kanadě.
Když to vidím teď,
vypadá to dost pochybně.
To rozhodně.
Prodloužili to dvěma hřebíky a kusem dřeva.
Kluci z Liverpoolu, 15 let po druhé světové válce,
a my jsme v Miami.
Tahle shrnuje skvělý život na Floridě.
Má na sobě sluneční brýle,
má tam sluníčko,
má tam drink,
který mu nese holka ve žlutých plavkách.
Jo, jo.
- Vybral jsi? - Trochu bláznivé.
- Dobře. Dobré ráno. - Dobře.
Je rozladěná.
Proto nezpívám.
Jakou jsem měl šanci ji naladit?
Stejně je to mizerná kytara.
Jo.
Co byste řekl
Johnovi nebo Georgovi, kdyby tu dnes byli?
Řekl bych, „Mám tě rád.“
Protože když vyrůstáte v Liverpoolu, tohle neříkáte.
Nic takového chlapovi neřeknete.
Pokud není třeba vaším bratrem.
A oni byli bratři.
BEATLES DNES ODJÍŽDĚJÍ DOMŮ
Dobrý večer, pane.
Páni, kohopak to tu máme?
Letíš s námi?
Jo.
A kam letíš?
- Sedí tady. - Jste ňoumové.
Nech nás být.
Trochu to posuňte. Koukejte.
Dostal jsem práci v Record Plant
a vypracoval jsem se nahoru.
Já, editor. Šel jsem tam.
Šlo o album „Imagine“. Byly tam všechny ty pásky.
Bylo to naprosto kouzelné.
Otevřely se dveře
a stál tam Lennon.
Podíval se na mě a řekl, „Nevadí, když tu
na chvilku budeme?“
Protože tam bylo ticho.
A moje... A moje srdce, málem jsem se počůral.
Byl tam osobně. A řekl, „Můžu se posadit?“
A já na to, „Jistě. Jsem vaším editorem.“
On na to, „Jo. Díky. Odvádíš skvělou práci.“
Sedl si na druhou stranu panelu.
A pak jsem mu po pár minutách
řekl, „Byl jsem v Liverpoolu.“
Zvedl hlavu.
Podíval se na mě a řekl, „Odkud jsi?“
„Narodil jsem se a vyrůstal v New Yorku, v newyorské oblasti.“
„Tak proč bys chtěl navštívit Liverpool?
Všichni odtud chtějí sem,
včetně mě. Já tu teď jsem.“
Víte, „A není to skvělé místo, není turistické.“
Ne, řekl jsem, „Ne, byl jsem hudebníkem
a... a všechno se dělo tam.
Ta hudba pro mě byla... byla pro mě zdrojem.“
On na to, „No a jak to dopadlo?“
A já na to, „No, dobře i špatně.“
Řekl jsem, „Špatně, deportovali mě.“
Podíval se na mě a já, „Ale dobře, než mě vyhodili,
udělal jsem pořádný rozruch.“
Podíval se na mě a řekl...
„Nejsi jeden z těch šílených Amíků, co byli v novinách?“
A já na to, „Jo, to jsem byl já.“
Řekl, „My jsme vydali desku,
ale tys byl v našem rodném městě na hlavní stránce.“
Řekl jsem, „Omlouvám se.“
A on, „Ne, dost nás to pobavilo.“
Řekl, „Tohle je úžasné.“
Řekl, „Ze všech míst, které navštěvuji...
narazím na chlapa, kterého jsme zbožňovali.
Takže co děláš?“
„Upravuji tohle.“
A on, „Ne, teď jsi jedním z inženýrů.“
Jednou jsem se ho zeptal, „Proč sis ze všech těch lidí
vybral zrovna mě?“
A on udělal tohle.
Řekl jsem, „Co to je?“ A on, „Dobrá anténa. O tom to je.“
Nemůžu poslouchat Beatles jen tak.
Pokud jsem v obchodě a oni tam pouští
hudební podkres písně od Beatles,
musím se zastavit,
sklonit hlavu
a počkat, než to skončí. Nemůžu ani přemýšlet.
Když je slyším, nemůžu žít.
Je to příliš osobní.
Van Morrison mluví o hudbě jako o druhu léčení.
To hudba dělá.
Zastavuje krvácení.
VÍTEJTE DOMA, BEATLES
Můj otec se z atentátu
na Kennedyho nikdy nezotavil, ale my ano.
VÍTEJTE DOMA, KLUCI
Běží.
- Georgi. - Jo?
Georgi, vaši fanoušci si to tam očividně užili.
Předpokládám, že i tisk. Užili jste si to?
Ano, bylo to fantastické. Jo, všechno.
Všechno to bylo drtivé.
I práce?
Jo, užili jsme si to, víte. Bylo to jiné.
- Jo. - Práce na různých místech
s různými typy publika a víte,
bylo to něco nového.
Zdálo se, že jste efekt a jeho hodnotu,
jeho životní styl, a tak, trochu minimalizovali.
Řekli jste, že z Beatles nezbylo skoro nic.
No, jo, taky dokážu být zahořklý.
A také na nás vždy naléhali, aby Beatles...
něco vedli.
Chtěli z nás loutky, víte.
A co se mi nelíbilo,
bylo to naléhání na to, abychom něco vedli.
Teď si to pamatuju tak, že tam byla loď,
objevující Nový svět, víte?
A Beatles byli ve vraním hnízdě
na té samé lodi.
Možná tam byli i Stones, a tak,
ale řekněme, že Beatles byli v hnízdě.
A řekli jsme, „Země na obzoru!“
Dnes odpoledne nás v našem pařížském studiu
navštívili čtyři mladí muži.
A když zmíním jejich jména,
jako Paul, George, Ringo a John,
pochybuji, že byste věděli, o kom mluvím.
Ale kdybych řekl, že tu sedíme s Beatles,
a kdybychom byli v Anglii,
myslím, že bychom slyšeli velké, „Hurá!“
-Že ano, chlapci? - To teda.
Georgi, jak zní Liverpool?
Jako starý rock.
Všechno je o něco hlasitější.
Víc basy a basového bubnu.
Neradi tomu dáváme nálepku,
ale kritici to nějak nazvat musí.
Je tu Ringo. Vy jste bubeník.
Viděli jsme vás v Olympii.
Jak dlouho už do nich mlátíte?
Asi pět let.
A co francouzské dívky,
v porovnání s Britkami?
Ještě jsme žádné neviděli.
Myslím, že je v noci nepouštějí
ven.
Na tohle se zeptejme Johna Lennona.
Mají všechny vaše písně téma
nebo příběh nebo vzkaz?
Ne.
Tak to bylo rychlé.
To byla rychlá odpověď!
Od doby, co jste
nabyli na popularitě,
existuje nějaká organizace, která se vás snažila napodobit,
nebo přebrat vaši slávu?
No... Předpokládám, že pár lidí
se na ten vlak... snažilo naskočit.
Rozjetý vlak. Ale na tom nezáleží, víte,
protože nám to lichotí a...
tak nějak to podporuje myšlenku,
že kdybychom tu nebyli, stále nás
budou lidem připomínat.
Paule, co si myslíte
o vašem výletu do Ameriky?
Chápu, že za týden nebo 10 dní
budete v Show Eda Sullivana.
Ano, to máte pravdu.
Bude v Show Eda Sullivana v New Yorku.
A nahráváme jednu na pozdější vydání nebo tak nějak.
A moc se těšíme
na Floridu, Miami.
Nemůžeme se dočkat. Tam bude další Ed Sullivan,
ale předtím budeme v Carnegie Hall, že?
Jo.
Možná, až budete v Show Eda Sullivana,
budete tam mít víc holek.
- To doufám. - Doufám. Jo.
To je tady v sázce. Zpátky k tobě, Jime, z Paříže.
České titulky Šárka Valešová