Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg sier til alle amerikanere at en enestående nasjonal innsats
vil være nødvendig i årene som kommer...
VALGT!
...for å lede landet trygt gjennom 1960-årene.
De som kom før oss, sørget for at dette landet
seilet på de første bølgene til den industrielle revolusjonen,
de første bølgene av moderne oppfinnelser.
og den første bølgen av atomkraft.
Hundre år med forsinkelse har gått
siden president Lincoln frigjorde slavene, men etterkommerne deres...
AKSEPTER DIN EGEN RASE
...er ikke helt frie.
Og denne nasjonen blir ikke helt fri
før alle dens borgere er frie.
Denne generasjonen vil ikke havne
bakerst i den kommende romalderen.
Vi velger å dra til månen i dette tiåret
og gjøre andre ting,
ikke fordi de er lette, men fordi de er vanskelige.
For det er en utfordring vi er villige til å ta,
en vi ikke er villige til å utsette,
og en vi mener å vinne.
JOHN F. KENNEDY FLYPLASS Idlewild får nytt navn
JOHN F. KENNEDY INTERNASJONALE FLYPLASS
Se, han er atskilt fra ham. De er ikke knyttet sammen med kabel.
De er perfekt synkronisert.
- Er de? - Ja.
Hør på det, George.
Hør på det. Vent.
- Unnskyld, David og Al. - John?
Noen måneder etter attentatet på John F. Kennedy
skal The Beatles opptre på Ed Sullivan Show i New York.
Det var første gang bandet var i USA.
- Den elektriske klokken. - En radio.
Får du signal fra Mars?
- Filmer du nå? - Ja.
- Alltid. - Armen var i veien.
Uten å se?
- Han lagde kameraet. - Ser gjennom.
- Ja? - Lagde det selv.
Han vil se bra etter dette.
- Kostet 15 000 dollar å lage. - Gud.
Albert og Savid Maysles filmet dem gjennom reisen på to uker.
Og hva gjør du da?
- Bruker du batteri? - Er den på?
- George? - Er det batter...
- Snakk. - Kameraet virket ikke.
Hvem snakk...
Hva?
Du kan høre deg selv snakke!
Men det er forsinket.
Hei. Står til, Ringo?
Det går bra.
Hvor fikk du den hatten?
Fra ei jente. Hvor fikk du din?
- Sier ikke. - Synkronisert nå.
- Det er bra. - Det er flott.
Det er topp.
Mens Beatlemania var i full sving i Europa,
hadde mesteparten av USA ikke oppdaget The Beatles.
Filmen inneholder personlige historier fra de som var der.
BEATLES SULTER FRISØRER URETTFERDIG MOT SKALLEDE
Kan dere være stille?
Hysj, vær så snill.
- Hysj! - Hysj!
Hei hei!
Hysj, dere som skal stille spørsmål.
- Kan dere synge noe? - Nei.
- Beklager. - Neste.
Dere kan visst ikke synge.
Vi må få penger først.
En psykiater sa nylig at dere bare er fire Elviser.
- Han må være blind. - Det er ikke sant.
Hva tror dere musikken gjør for folk?
Vel...
Gleder dem, tror jeg.
Ja, for de kjøper den.
Hvorfor blir de så opphisset?
Vi vet ikke, egentlig.
Ellers ville vi blitt managere for andre grupper.
Hva er ambisjonene deres her?
Å bli rike.
Å komme til USA.
Desember, 1963,
søstera mi hadde radioen på og jeg hørte "She Loves You".
Det er som om lyset kom på.
Som om lyset kom på.
Det var helt mørkt, og lyset kom på.
Jeg bare: "Dette høres bra ut."
FORFATTER
"Noe for oss."
Her er noe som kom fra ingensteds.
En ting som var så flott med dem,
var at de var fra Liverpool.
Vi visste ikke hvor Liverpool var.
De kunne ha vært fra Mars.
Vi vil ha The Beatles!
Britiske The Beatles har braket løs her i New York,
på toppen av en epidemi av røde hunder.
Beatles slår nesten bare til hos tenåringer,
men symptomene er de samme, feber og kløende utslett
som får ofrene til å vri og vrenge på seg.
De spiller elektriske gitarer, banjoer og andre ting.
De synger også, men det er ikke regnet som viktig,
da tenåringsjentene i publikum lager mest lyd.
Invasjon med langt hår og hyl
Beatles bør Storbritannia og USA samarbeide om.
Begge land har barnevernsorganisasjoner, og også dyrevernsorganisasjoner,
men ingen har voksenvernsorganisasjoner.
Bilder 1963-64 Stormens øye
Det er det fine med utstillingen.
Du ser ting du hadde glemt eller ikke hadde oppfattet.
Dette er huset mitt i Liverpool, i Forthlin Road,
med det fine tapetet.
John og jeg satt der og skrev ting.
Vi hadde skrevet sangen "She Loves You"
i det rommet, og faren min var i det andre rommet.
Vi spilte den for ham for første gang.
Og da vi var ferdige, sa han:
"Gutter, den er veldig fin,
men kan dere ikke synge 'she loves you, yes'?"
Han sa: "Det er nok amerikanismer der ute."
USA, det var jo "Gi meg deres jagede masser."
For oss var det frihetens land.
Det var morsomt, for vi lærte da vi kom dit
at det ikke var helt sant.
Der er de.
BEATLES FOR ALLTID
Står til, Gayle?
- Hei, Gayle. - Hyggelig.
Jeg vet jo ikke at jeg blir filmet.
Nei du, vi er på radio.
- TV. - TV?
Kanskje det ikke er en papegøye han har.
Det er en dame med en golfkølle her.
Hei, kjære!
Vekten tynger ham.
- Jeg trenger mer. - Fortsett.
Hva prøver du egentlig å filme?
Snakker du ikke engelsk?
Hun tør ikke snakke. Det er en kvinne her
med mikrofon, tør ikke snakke,
og hun har en lapp med 28 på. Hun...
- Tjueni. Det gikk opp. - Opptak.
Tjueni. Går opp hver gang.
Morsom mikrofon, da.
- Morsom mikrofon? - En morsom mikrofon.
Artig om han fikk kameraet ned på denne mikrofonen.
Hva med... Kom igjen. Bryt normene.
Kom igjen!
- Ned. Kom igjen. - Gå ned til den.
Hei!
Har den!
Gå bakover! Kom igjen!
Dytt bakover. Kom igjen. Litt til.
Hvorfor liker du Beatles?
- De er vakre! - De er fantastiske!
- Særlig Paul. - De er så søte. De er alt.
Å, de er skjønne.
Du skulle sett rommet mitt. Det er bare bilder av dem.
De burde laget Beatles-tapet. Det ville jeg hatt.
De burde lage Beatles-dukker.
Er ikke amerikanske sangere best?
Nei!
Nei. De kan brenne for vår del.
De er bedre enn Elvis Presley.
- Elvis kan brenne. - Elvis suger!
Han suger. Han er så gammel.
Tekstene var vakre,
om kjærlighet, og "hold meg i hånden,"
og når du vokser opp... Det var så emosjonelt.
BLI HER FOR ALLTID
Det var som en sprø kjærlighet.
Fan fra Plaza Hotel
Og vi hadde forskjellige vi elsket.
Min var George, venninnen min Paul, den andre...
Forstå det den som kan. Det er sjelen din og en annen sjel
som treffes.
Hvorfor skrek vi som gale?
Jeg skjønner det ikke nå.
Men den gang var det en naturlig ting å gjøre.
Vi kunne ikke la være.
George får en pute å slappe av med.
Paul liker å tegne og male,
så vi har blokk og kullstifter.
Alice, du betalte ikke.
Jeg vet det.
Og ID-brikke til John
Med navnene våre på.
- Ja. - Og vi har...
Vi har to science fiction-bøker til Ringo.
Vi skulle kjøpe plata "My Boyfriend Got a Beatle Haircut."
Vi burde gi ham mørke solbriller.
Vanligvis liker vi ikke rock.
- Ja. - Men vi syns de er så bra.
Hva er musikken din?
Jeg studerer ved Juilliard.
- Hva studerer du? - Klassisk.
- Alt er klassisk. - Ja, hva er det?
Italienske arier og sånt, men jeg syns de er de beste.
De er visst her. Vil du ta en titt?
Vi dro til Plaza hotell,
og de solgte biter av håndklær
som The Beatles hadde brukt.
Vi gjorde det.
- Kjøpte du en bit av et håndkle? - Selvsagt.
- Selvsagt kjøpte jeg. - Husker du prisen?
Det var to dollar, en dollar, vet ikke.
Vi ville ha tak i alt som var Beatles,
så håndklebiter,
bilder som er ekte bilder.
Vi kjøpte alt vi fikk tak i.
Alle måtte være en Beatle,
så de måtte ha en Beatles-parykk.
Jeg vet ikke hvordan den var på.
MUSIKKPRODUSENT
Du prøvde den aldri?
Jo, vi gjorde det.
Jeg brukte dem ikke, disse er strømper
med bilder av The Beatles på.
Nylonstrømper.
Hvorfor kjøpte du dem?
Det er et godt spørsmål.
Det lurer jeg på selv.
Og du var ti år da?
Ja. Og dette er en kjole, som jeg heller ikke brukte.
Den er ikke brukt.
Se på disse. De er kule.
Beatles-sko.
Se på dette. Beatles talkumpudder,
med originalpudderet inni.
Vi trenger dette.
De rev Shea stadium,
og jeg dro til sjefteknikeren og sa: "Kan du..."
Dette er sprøtt.
Jeg sa: "Kan du kutte av setet mitt
der jeg satt på Shea stadium?" Og han sa: "Ja."
Så dette, 39-D, det er billetten min.
Så, besettelse? Ja.
- Har du spart på memorabilia? - Jeg sparer på alt.
Jeg er en samler.
Jeg har spart på alle klærne mine i årenes løp,
og tenkt: "Det kommer alltid tilbake,
ungene vil like dette."
Men de spør meg bare om klærne mine
om de skal på utkledningsfest.
De bruker alle hippie-greiene.
"Vi skal på utkledningsfest. Vi spør pappa."
Kan jeg be om noe?
Ikke et kyss, som Elizabeth Taylor.
Å, se her. Hvem er dette?
Dougie Millings, det er den første.
Han begynte å lage alle dressene for oss
i London.
Dette kan også være en av hans.
Kanskje ikke. Kan være Mr. Fish.
"Hung On You."
Den er fra Hung On You.
- King's Road var bra på den tiden... - Ja.
...for det var bare gutta på bakrommet
- og jenter... - Å, ja.
...som designet og sydde sammen
- og vi dro dit... - Ja.
...og så på dem, tilbragte dagen hos Ossie Clark.
- Alle dem. Det var flott. - Gud.
Likte dere New York?
Å komme til New York, som i de gamle noir-filmene?
Nei, mest for musikken.
- Ok. - Jeg følte en blekksprut...
- Jeg er full av blekkspruter. - Ja.
- Den tok tak i flyet og dro meg ned. - Ok.
Ja, det var så flott.
Vi var helt: "Vi er i USA!
USA, New York!"
Jeg dro opp i 12. etasje og de var der,
og politimannen kastet meg ut.
Hva? Nei!
Jeg kunne ikke se... Politiet...
Politiet kastet meg ut før jeg kunne
komme inn og gi dem underskriftene.
Hva med underskriftene?
Jeg fikk ikke gi dem.
- Kan du ikke gi dem til noen? - Nei.
Å, søren!
Det var så fysisk,
reaksjonen til musikken deres.
Vi kunne ikke forklare det med ord.
Det er derfor vi skrek,
for det kom ut av et ikke-verbalt sted.
Min favoritt var George Harrison...
Forfatter
...for han var så kjekk, og han var litt lur,
og jeg syns han var veldig sexy.
Jeg drømte at jeg satt ved middagsbordet,
ved siden av George.
Og George så på meg
og la merke til at jeg hadde på BH.
Og han lente seg bort og kysset meg på kinnet.
Jeg skrev om drømmen: "Men ordentlig sug."
For han var så stolt av meg fordi jeg hadde på BH.
Jeg hadde en slags følelse av forelskelse
som er knyttet til en senere,
mer erotisk del av livet.
Men erotikken er så primitiv
at han bare gir meg et kyss på kinnet.
Jeg byttet til John Lennon kort tid etter,
for resten av tiden.
Det jeg likte med John, var at han...
Han hadde noe farlig ved seg.
Du så at han var en bråkmaker.
Så du dem?
Ja, jeg tok på Paul.
- Gjorde du? - Jeg gikk og tok på ham.
Hva sa han til deg?
Ingenting. Jeg sa: "Ta hånden min", og han ga meg hånden sin.
Og jeg tok den.
Hvordan var det?
- Hvordan kjennes Paul? - Jeg vet ikke.
Jeg var for opprømt. Det er flott!
"Jeg vil protestere mot denne misvisende antagelsen
om at Shakespeares påvirkning er positiv for alle."
- Fortell noe annet. - Fransk, importert,
det er Clicquot-champagne.
Skal vi ikke ut?
Ja, senere.
Vi var allerede venner med dem i England.
George datet Estelle, søstera mi,
så det var lett.
De ringte med én gang de kom:
"Det er George, kjære. Hva gjør du?"
De ringte oss med én gang, for de kjente ingen i USA.
VELKOMMEN TIL BEATLES
Hei! Ave!
Hvem bryr seg om de...
John ringte meg og sa:
"Ronnie, vi er fanger. Vi kommer ikke ut.
Hotellet er omringet av jenter,
rundt hele Plaza-bygningen."
Så hva gjorde jeg?
Jeg kom ned med The Ronettes.
Vi gikk opp. Murray the K var nede.
"Du må få meg opp til The Beatles."
Så vi var oppe og spiste sandwicher på gulvet,
hørte på plater, hadde det gøy
med hele The Beatles. Og så...
Hvert minutt. The Supremes kom, Jay and the Americans.
De sa: "Søren, vi må gå og ta bilder."
De ville vite alt om USA,
maten, gruppene, dansingen.
De spurte mye om Little Richard,
Chuck Berry, The Marvelettes.
De sa: "Hva gjorde de på scenen?"
Og jeg sa, "En gikk i spagaten,
Little Richard sa 'Woo',"
og Paul sa: "Å! Woo!"
Ikke sant? Så alle sa "Woo!"
Ærlig talt, de måtte rømme.
De var fanget. Så jeg skaffet en limousin,
vi gikk ned baktrappene og dro til Harlem.
Jeg sa: "Vi drar til Harlem. Ingen legger merke til dere."
Og det gjorde de ikke. De trodde de var spanske nerder.
Det er "spanske Harlem",
De lot dem være.
Vi dro til Sherman's BARBQ på 151 st og Amsterdam.
De elsket det, for ingen kjente dem igjen.
De svarte gutta spiste ribs,
og de spanske gutta...
Og ingen la merke til dem.
Det var flott, de elsket det.
De var så skjønne. De brydde seg ikke om å være kjendiser.
"Å, vi skal på Ed Sullivan."
De sa: "Ronnie, hvem er Ed Sullivan?"
Hei, John.
Hei, Brian.
Vent, de kommer med mikrofon.
God idé.
Med Brian Matthew
Hva var førsteinntrykkene av USA?
De er ville.
Alle sammen. Virker det sånn?
Villere enn her i England?
Det virker sånn. Kanskje det bare er førsteinntrykket.
Er det noen du gleder deg spesielt mye
til å møte i New York, Paul?
Vi møtte The Ronettes igjen i kveld,
og en av DJ-ene har sagt at han...
Han håper på å fly The Miracles hit.
De er idoler for deg.
Ja, og The Isley Brothers er her.
- Murray the K. - Flott,
vi gleder oss.
Hva slags ting vil de vite
på pressekonferansene?
Alt mulig. Er vi skalla?
Hva gjør vi med pengene våre?
- Det vanlige. - Dere beviste at dere
- ikke bruker parykker? - Ja.
Hva gjorde dere?
Vi tok dem av.
- Hei, George. - Hei.
- Står til, Brian? - Bra, takk.
- Og med deg? - Ikke så verst.
Det første dere skal gjøre der, er vel The Ed Sullivan Show?
Ja, vi skal på øvelse i morgen.
Programmet er på lørdag.
Hvor mange plater har dere på de amerikanske listene nå?
I New York
er det tre plater.
"Please Please Me," "She Loves You,"
og "I Wanna Hold Your Hand" er nr. 1.
Huntley-Brinkley rapporten.
Har dere sett på nyhetene?
Nei.
Kan dere være stille?
Brian?
Hei sann.
Venter på Beatles "De er bare hår."
"Kan dere synge?" Svar: "Vi må få penger først."
Hvem sa det?
- Ingen penger. - Hva har dere som ingen andre har?
Svar: "Pressesekretærer."
Det var et sitat i The Daily News i dag som...
- Hva er det? - Ja.
- New Yorks Daily News. - Å, den.
Han sa: "Vi liker ikke The Beatles fordi de skriker.
Det var nok med Elvis.
Det er fordi de er engelske."
Syns du at dere er veldig engelske?
Vi er glade engelskmenn, faktisk.
Jeg vet ikke. Det er alltid
noen som sier til meg: "Du er morsom."
Jeg bryr meg ikke om ham.
Hvem er han? Hva heter han?
Beethoven eller noe.
Bakover den veien.
Nei, jeg har venner der oppe. Helt sant.
Du kommer ikke inn.
Hvordan kan vi få kontakt? Han ba oss komme.
Han sier nei.
- Du kjenner vel Frank. - Vi gjorde det!
Al og Frank.
Det var en glede i musikken.
Jeg tror at de lagde glad musikk
fordi de vokste opp i England på 50-tallet, som var et helvete.
England var i grøfta.
Jeg sa til kameraten min, Eddie Leonetti:
"Vi bør dra til Liverpool, virkelig gjøre det.
La oss dra. Det blir et eventyr."
Musikkprodusent
"Vi tar med gitarene. Henger på The Cavern."
Å ta båt til Liverpool kostet 112 dollar.
Vi dro ned Irskesjøen og jeg hadde en liten radio
og hørte på piratradio, og jeg tok helt av.
Dette er Radio Caroline på 1-9-9. Englands første kommersielle stasjon.
Det var den ekte Mersey-sounden.
Jeg sa: "Det er Liverpool." Jeg luktet det.
Det luktet virkelig dieselolje
og møkk, skitt. Men det var...
Vi la til i havnen og...
Og fremmedpolitiet kom ombord.
"Og hva gjør dere to gutter her?"
Og vi sa feil ting. "Vi er her for å spille."
"Har dere visum?" "Nei."
"Dere vil være på denne båten når den drar om fem dager."
Jeg var i Liverpool havn.
Jeg måtte gjøre noe.
Så den natten sov en av mannskapet.
Jeg tok frakken og lua hans
og gikk ned landgangen. Jeg skulle rømme.
Jeg så en buss med "Liverpool sentrum" på.
Og da jeg gikk av, og så over gata,
der var det en platesjappe,
et helt nytt album hadde kommet ut.
Og de hadde lyttestasjoner.
Rundt seks stykker
som ikke hadde råd til å kjøpe ble med inn,
så jeg kunne høre på platen der
med seks Beatles-fans,
bare drømme og lytte og tenke:
"Denne plata er revolusjonerende. Hør på dette.
Hvor annerledes det er fra det de ga ut tidligere.
Dette betyr noe."
Jeg var ikke interessert
i noen typer organisert religion.
Musikken gikk til sjelen min og det ga...
For meg føltes det som om du tok på Gud.
- Å, nei. - Dette er flaut.
Kan vi få treffe The Beatles?
- Hvor er de? - Jeg vet ikke.
Kan du bare si hvor de er så vi vet?
- Dette er... - Hva skal dere gjøre?
- Vi skal bare si hei. - Jeg har med kamera.
Hvordan kom dere forbi politiet?
Vi kom den andre veien.
Vi kom via apoteket.
Hva syns dere om The Beatles?
De er ok.
Ærlig talt, de er bra.
De synger bra. Kom igjen.
- Hvem er Mr... - Plaza Hotel.
"Er dette bedre enn Jelly Babies? Lykke til.
Fan, Rachel Barrett... Bennett."
Ringo, vil du ha godteri?
Nei, jeg bare røyker en Winston.
Kan du si hvor vi skal gå?
Vi klarte å komme opp hit.
Vel, dere kommer ikke lenger.
Det er greit for ham.
Hvem sa at det var greit?
Nei, de kjenner...
Epstein.
Nei, beklager. Det er nok.
Dere kan ikke gå lenger.
Vi må bare se dem.
Nei, ta heisen ned nå.
Vi må hente tingene våre.
Hvor er de? Hvilket rom?
- Rommet rundt hjørnet. - Greit. Kom igjen.
Jeg er ikke god på å huske tall.
Er dere registrert på hotellet?
- Ja. - Hvilket rom?
Vi har ikke rom her.
Greit, bli med meg. Kom igjen.
- Kan vi hente tingene? - Nei.
- Hvor er de? - På badet.
Vel, hent dem fort
før jeg kaster dere ned trappen.
I 1964 etter den
overveldende ankomsten av The Beatles her i USA
og populariteten deres på Ed Sullivan og andre program,
da var det mange som ikke forsto
hva dere drev med. Og de syns
at håret var for langt, at dere så ut som mods,
og dere var revolusjonære.
Overrasker det deg at det tok så mange av oss
så lang tid å like musikken og forstå hva dere drev med?
Nei, det var foreldre,
de var ganske mot rock and roll
før The Beatles dukket opp.
Folk har prøvd å stoppe
rock and roll siden starten.
Hvorfor det? Hva er de redde for?
Jeg tror at det var fordi det kom fra svart musikk.
Og tekstene hadde ofte dobbeltbetydninger
i starten.
Og det var litt sånn:
"De flotte, hvite, kristne barna våre
vil bli gale med alle disse bevegelsene."
Musikken tok tak i kroppen din.
Og The Beatles tok det
litt videre, gjorde det litt hvitere
enn selv Elvis gjorde, fordi vi var engelske.
Pat Boone spilte en cover av den sangen.
Å spille en cover betyr
at han faktisk tok sangen din,
spilte inn og ga den ut selv.
De hvite barna tok med plata mi hjem,
og mødrene deres ville ikke ha plata mi i huset.
De sa at jeg var for grov.
De sa at platene mine var onde og demoniske,
og jeg var for vill.
Pat Boones image var mer stuerent.
- Skjønner. - Han var som sendt fra Gud
for å fortelle en historie.
Hva syns du om hans versjon?
Den var ganske dårlig.
Vet du hva jeg syns? Jeg sier det som det er.
Den var dårligere enn dårlig.
For han sa...
Og "tutti frutti, oh rootie." Og jeg sa...
Liker du The Beatles?
Å, ja. De er veldig bra.
Hva liker du med dem?
Vel, de er...
De er allsidige, de er originale.
Jeg liker alt som er originalt.
Kan de måle seg med Jimmy Smith som er på The Apollo nå?
Måle seg?
Det vil jeg ikke si.
Hva syns du om Beatles?
De er vel ok.
- Du liker dem? - De er ok.
Hva syns du om The Beatles?
- Jeg elsker dem. - Ja.
Elsker dem. De er flotte.
Særlig hårsveisene.
- Ja. - Og alle sangene er fine.
The Beatles fortjener alt dette.
Jeg er glad de er velkomne her i byen.
- Ja, de skal være... - De fortjener å være blant de beste.
- De er annerledes. - Ja.
Jeg syns de er fæle.
Hvorfor?
Vet ikke. Hver gang jeg skrur på radioen,
virker det som om alt jeg hører, er dem.
- Jeg syns de er fæle. - Hva er din favorittgruppe?
Min favorittgruppe?
Jeg liker Miles Davis Quartet,
John Coltrane Quartet.
Og du kan ikke...
De kan ikke sammenlignes.
Seagull,
hva syns du er feil med håret deres?
Det er første gang jeg har sett en gruppe med sånt hår.
Jeg tror det er derfor de tjener penger.
Hvor mange ble solgt i dag?
Hvor mange? Et par hundre.
De klarer seg bra.
Syns du de kommer fra en god tradisjon?
Ja, de gjør det bra.
Hva er den mest populære plata her i dag?
"I Wanna Hold Your Hand".
De tidlige sangene våre var rettet direkte til fansen.
Så det var "Love Me Do",
"From Me To You",
"She Loves You".
Jeg tror at mye av moroa vi hadde med å lage sangene og platene,
skinner gjennom.
Det var overalt. Jeg husker...
Artist og musiker
...at jeg stabbet rundt i huset og sang "I Wanna Hold Your Hand"
og "She loves you, yeah, yeah, yeah".
Alle de sangene
var som en karusell som gikk rundt i hodet mitt.
Stefaren min var en evangelist som senere ble prest.
Jeg fikk ikke høre på noe musikk hjemme
som ikke var gospel
eller regnet som akseptabel musikk.
Det som var så utrolig med The Beatles,
de ble spilt på radio,
det kom fra å være rundt det,
det var stadig på folks transistorradioer.
Du hørte det i butikkene.
Det spredte seg...
Det spredte seg så
langt under overflaten
til jordens øverste sjikt, kan du si,
at det også nådde livene til folk
hvor musikken var som forbuden frukt.
Jeg husker at jeg satt på et sted som het Brothers,
som hadde en jukebox.
Vi hørte på "I Wanna Hold Your Hand".
Den gleden jeg følte da jeg hørte på sangen
og følte at jeg kjente meg igjen i den.
Forfatter
Jeg følte en tilknytning med én gang mellom
de som sang og meg.
Jeg hadde aldri før følt en sånn tilknytning
til en poplåt.
Jeg skjønte ikke Elvis. Jeg likte ikke seksualiteten.
Jeg forsto det ikke egentlig.
Det rørte ikke hjertet mitt.
Jeg følte på en måte at jeg kunne slappe av
fordi The Beatles eksisterte.
De var absolutt gutter, men de var myke.
Det var klærne og håret.
Det var ofte en mykhet i stemmene deres.
Forestillingen om menn mot kvinner er ikke så fremtredende.
De er på en måte i midten,
eller de legger ikke vekt på
det maskuline over det feminine.
På en måte er det veldig inkluderende.
Kom igjen. Jeg har en idé.
The Beatles var faktisk ganske morsomme.
Alle i Liverpool tror at de er komikere.
Det er et velkjent faktum.
Du må bare kjøre opp ditt
og gjennom Mersey-tunnelen, og fyren i bomstasjonen
er en komiker. De er det, alle sammen.
Vi var født og oppvokst med det,
og når du overførte det til New York eller andre steder...
Det var flott.
Vi var egentlig bare tøffe i trynet,
og de elsket det.
Tror du at det ble enda sterkere
av at det var fire av dere sammen?
Absolutt, ja.
Du hadde ikke noe å si, og en annen var allerede der med en flott kommentar.
Ja. Det stemmer.
Kan dere gå tilbake og vise litt snø på bakken?
Et bilde som viser noe.
Kan dere gå tilbake?
Ta ned det kameraet, ok?
Kom igjen. Fortsett.
Se på det treet.
Hvor fløy fuglene?
Opp der. Sånn, ja.
Vi får ut båtene.
Hold i ro.
- Hei, Beatles. - Hei, Beatles.
Hei, Beatles.
- Hei, Beatles. - Denne veien!
Beatles, denne veien.
Hei, gutter!
- Ok. Ikke skyt. - Ringo! Denne veien.
Mine damer og herrer, for filmens kontinuitet
vil jeg nok en gang introdusere radioen.
IKKE ELEFANTER! IKKE ESEL! MEN THE BEATLES!
DU KAN IKKE SLÅ THE BEATLES
Ja, Ringo?
Ok, bra. Nå skal jeg introdusere deg.
GENSERKAMPANJE
Tre sanger på rad, men før vi kommer til den andre,
har vi én klar her.
Ringo fra The Beatles. Ta over, vennen. Si hei.
- Står til, Murray? - Det går bra, Ringo.
- Hva er kult, vennen? - Det er du som er kul, vennen.
- Og du er kul også. - Ok, begge er kule.
The Beatles er kule. Murray the K, det skjer her på 1010.
Han var ikke fæl mot oss. Han var høylytt.
"Hvordan går det?"
Ja, følte bare han var en New York-type.
Du vet.
- Ja. - For de er ganske...
- Høylytte, ja. - ...høylytte og direkte, og...
Vil du ha mere av det, dra til Liverpool.
Vi er store og sterke. Jeg lurer på noe.
-Ja? - Får du vært noe sosial?
Dere er travle nå. Dere drar fra by til by.
Får dere sjansen til å møte noen, være med noen over lengre tid?
Vi klarer oss bra. Det er ok.
Vi har det gøy. Det er det viktigste.
Ja, og du tenker vel ikke på å gifte deg nå?
Nei, ikke enda.
Vi har en av dine favoritter her,
det er den du ville høre.
Det er gruppen som alltid er med oss.
- Det er The Miracles til deg. - "I've Been Good to You"?
Ja, du har vært god.
For deg. Og du for oss.
- Du har vært god. - Du har vært god.
- Du har vært bedre. - Jeg lar deg spille plata!
Greit.
Jeg husker da jeg hørte dem først,
for det var før de var "The Beatles.
The Miracles spilte i Europa,
og vi dro til Liverpool.
Det skjedde ofte etter konsertene
at promotøren tok med artisten til den beste klubben i byen,
for å slappe av og danse
eller hva vi ville etter konserten.
Og The Beatles spilte på denne lille kjellerklubben,
og de var bare bandet der.
The Miracles og jeg traff dem da.
De gjorde inntrykk.
De spilte musikk du kjente,
men de spilte den som The Beatles,
eller hvordan The Beatles ville høres ut.
De var mellom rock og pop og rhythm and blues,
alt blandet sammen.
Guttene beundret den amerikanske rytmiske gruppen The Miracles,
som de beærer med sin tolkning
av YOU REALLY GOT A HOLD ON ME.
Det er milliarder av sanger på jorden.
At noen som The Beatles,
som selv var flotte låtskrivere,
av en milliard sanger,
at de tok en av mine sanger og spilte den inn,
det kan jeg ikke slå som låtskriver.
Det er en drøm som kom i oppfyllelse. Det jeg er låtskriver for.
Så jeg var veldig begeistret
da de spilte den inn.
Jeg visste ikke at de skulle det.
Jeg visste det ikke før den kom ut.
Men jeg var overlykkelig.
De var den første hvite gruppen jeg hadde hørt...
Den første hvite artisten på sin størrelse
som jeg hadde hørt i livet,
som sa: "Vi vokste opp med svart musikk.
Vi elsker Motown.
Vi hører på svart musikk. Vi vet om den og den personen..."
Ingen andre hvite artister hadde sagt det.
Ikke i den størrelsen, før The Beatles.
Det var mye raseskille da,
særlig i Sørstatene, for konserter.
Jeg har blitt skutt på for å gå på do.
Skjønner du? Så det var sånn.
Og det eneste gode, var musikken.
For det ga de barna noe å like sammen.
Det ga dem noe begge elsket
og begge hadde glede av.
Da vi først dro dit, spilte vi på store arenaer,
og det var tau gjennom midten av salen
med hvite unger på én side, svarte på den andre.
Og etter at de begynte å høre musikken,
vi dro dit igjen et år senere,
du så hvite gutter med svarte kjærester og omvendt,
og alle danset sammen
og nøt musikken og hadde det gøy.
Musikk er det internasjonale språket.
Det bryter barrierer.
Kvinner får showbusiness til å skje, ok?
For de er emosjonelle, og de tør
å vise følelsene sine.
Menn er avslappet, skal ikke vise følelser.
Vi skal ikke gråte.
Vi skal ikke bli emosjonelle,
være sterke, og sånt... Tullprat.
Ikke sant?
Så jeg setter pris på at kvinner er ute
og uttrykker seg sånn.
For jeg er en mann i showbusiness,
det hører med.
Jeg er glad for å vite det og ta imot.
Hva liker du med The Beatles?
Alt!
Er det plater av The Beatles der?
Hvor er de?
Er det bare én sang på denne?
- Det er én sang? - Du tuller.
Hva er på den andre siden av "I Wanna Hold Your Hand"?
"I Saw Her Standing There".
Hva som helst.
Hei. Det er til meg.
- Bra. - Hallo?
Unnskyld meg.
Hvem vil du snakke med? Fort, snakk høyere.
Det er meg, du kjenner meg.
- Kanskje det er London. - Er det?
Vi venter på en viktig samtale fra London,
og du opptar linjen.
Nå, Ringo,
bli der du er. Hold hodet omtrent sånn.
Rør på det hodet, vennen.
Én, to...
Her kommer det.
- Tror du jeg er en apekatt? - Igjen.
La meg være med.
Nei, la meg!
- Meg! - Meg! TV! Meg!
Jeg elsker dette stedet, USA.
Plata mi er på radio. Herlig.
Og i morgen kveld kl. syv
vil The Beatles lese sin poesi i dokumentaren Meet The Beatles.
- Er det sant? - Det skjønner jeg ikke.
- Skjønner ikke det. - I morgen
fra syv til åtte...
- Savner barna. - Hvordan kommer vi oss inn?
Vent. Savner barna?
Hvordan kommer vi oss inn, da?
Hei, jenter.
Hei.
- Det gikk bra. - Vent litt. Brian!
- Ja? - Kan vi filme noe av det?
- Filmer du nå? Bobby? - Greit.
- La ham snakke med dem først. - Greit. Ok.
Kan de gjøre det derfra?
- Ja, greit. - Ja.
- Så snakker han med dem. - Jeg tror ikke de vil tillate filming.
- Jeg spiller. - Du bør bli på den siden.
Vi hadde en lydprøve på ettermiddagen,
og så merket vi på mikseren med kritt, det var vel fem spaker,
og så dro vi og tok en kopp te et sted,
og vaskedama kom inn og vasket bort alt.
Å, nei.
Men ingen vet det. Det gikk bra likevel.
Hvem skal introdusere denne?
Vil du? James Roy-plata.
Vil du? Kom igjen, George.
Dette er selveste James Ray som synger...
- "Selveste James Ray". - ..."Got My Mind Set on You".
Takk, George.
Det er noen på linje to.
Jeg har ofte lurt på, og jeg spurte Neil Aspinall,
hvorfor Murray, for han...
Han brøyt seg på en måte inn, og så
hang han sammen med oss hele turen.
Det er rart.
Jeg har aldri helt forstått hvordan han fikk til det.
Hei, W-I-N-S 1010.
Sånn, vennen. Og vi har Ringo.
Hei, vennen. Dette er W-I-N-S.
WINS på 1010.
Dette er Ringo fra The Beatles.
- Og George. - Mistet din Engelske...
- Jeg kan ikke. - Hei, alle sammen.
W-I-N-S. Sånn.
Og vi har Paul her. Paul?
Står til, alle sammen? W-I-N-S, Winston Churchill.
Winston Churchill stemmer, vil jeg si.
Hvordan liker du å jobbe der borte
på Ed Sullivan Show?
Det er bra, vi har det gøy. Ed er grei.
Men spill noe som svinger, da? Ikke noe av det kjedelige.
Hører du det? Han vil ikke ha det søte greiene. Han vil ha rytmer.
Amerikansk TV-debut
Hvordan er de nå? Gleder de seg til å opptre i kveld?
Eller tar de det også med ro?
Nei, de gleder seg,
men de tar det også med ro.
- Ja. Kult. - Alt er i orden med dem.
Jeg tror de er i god form.
Våkn opp, John.
- John, våkn opp! - Ok!
Vi skal på snart.
- Ok, Murray! - Greit, vennen.
Sier de "dooble" eller "double"?
- Double! - Double!
Kan dere ikke si det?
- Dooble! - Nei, "double".
- Dooble. - Nei, double.
- Dooble. - "Dooble", sa han.
Han sier "Dooble".
- Sees der. - Få en drink til!
Ja!
De har det kjempegøy.
Det tror jeg gir deg en idé, Paul,
om hvor avslappet de er.
De er løse i fisken. De klarer seg.
Ja, de svinger.
De har noen
isbiter i lommene. Holder seg kule.
- Ja. - De er kule, Paul.
Vet du, John husket ikke
den tingen han gjorde med poesien,
så han må friske opp litt
om poesien han leser på mandag.
Ja, vi får høre alt det i dokumentaren
klokken syv, litt senere.
Har du noe klart til det? Hva med "Love You Do"?
- Vel, det... - "Love Me Do"!
Paul, du er ikke kul. "Love Me Do".
Du har sparken.
Jeg har nyheter. "Love Me Do"?
- Ja. - Hva heter den?
Unnskyld?
Hva heter sangen, kompis?
"Love Me Do", vestlending.
Skjønner.
Det er vestlendingen som snakker.
Vestlendingen her.
- Vestlendingen K. - Vestlendingen K.
La oss høre The Beatles synge.
Ok, Murray, her kommer det.
Hva slags intervju vil du ha?
Jeg er manageren, hva vil du?
Har du legitimasjon?
- Legitimasjon? - Ja.
- Bevis det. - Nei.
Vi prøver bare å få
- reaksjoner... - Kommentarer.
Fra The Beatles?
Nei, fra folk, om dem.
Jeg kan fortelle.
Disse ungene kom i morges, rundt ti kom
rundt halv sju, da jeg dro fra hotellet.
De er ser ut til å være fra nedre middelklasse,
stort sett analfabeter,
uintelligente, ville barn
som er ute etter litt moro.
I det store og hele
vil jeg si at de fleste som kommer
ser at det er mye spenning, mye skriking,
mye roping. Folk liker å være i flokk.
Jeg syns det er noe veldig rart med det,
noe veldig sykt.
Det sier oss mye om det amerikanske samfunnet
at barn som dette kommer hit for å se fire
sangere de aldri har sett før.
Du skylder på samfunnet?
Fire sangere de aldri har sett før.
Jeg vet ikke helt hva grunnen er.
Det er nok noen seksuelle grunner,
at de er seksuelt tiltrukket av dem
og de har en slags psykologisk, seksuell tilknytning til dem.
Jeg syns hele greia er litt skremmende og ganske syk.
Du er ikke en manager, vel?
Nei.
- Bare broren til en av dem. - Ja.
Vel, etternavnet mitt er Vanderbilt,
- hyggelig å treffe deg. Ha det. - Ok.
Det var trivelig.
Mange ringte meg om halsen.
Vel, halsen min er bra nå.
Ja, den er bra. Takk.
- Og din? - Hvordan er din?
- Min er bra. - Er den?
Det har den alltid vært.
- Bevis det. - Hvordan da?
Syng det, vennen.
- Syng det, vennen. - Nei, George.
Hvorfor tror du at alle barna
kommer hit og skriker?
De gjør det for Frank Sinatra og Elvis Presley.
- Ja, men hvorfor? - Jeg tror de er sånn.
Det er alderen deres.
- Ja. - Du vet, forelskelser.
- Vi gjorde det på deres alder. - Ja, eller...
Jeg tror det er noe de gjør på deres alder.
Men det er gøy for dem,
og litt gøy for oss,
men jeg syns synd på de gamle damene som bor her, som plages.
- Ikke sant? - Takk.
Hva syns du om The Beatles?
Ikke interessert.
Cyn.
Klokka åtte, kanal to og tre.
Vil du låne denne?
Kanal to.
Klar, fem, seks.
På tide å gå på kanal to.
Vi er på denne greia straks.
Klare, karer? Kom igjen. Vi er sene.
Alt skjer, vennen.
Kom igjen. La oss dra.
Vil du ha den i denne pluggen isteden?
Hvor er Nell og de andre jentene?
Hvem? Hvor?
Kom igjen, la oss dra.
Nell, kom igjen, vi skal være der.
Vi skal være der nå. Hva gjør du?
Han bare:
"Slutt å filme. Kom igjen.
Vi har sagt det allerede, vel?
Vi sa det før."
Lek litt med vidvinkel.
God kveld, damer og herrer.
I kveld, direkte fra New York, The Ed Sullivan Show!
Jeg er fra et land fra 1800-tallet, Canada...
Professor, Toronto Universet
...en fordel når man ser på 1900-tallet.
1900-tallet er den elektriske teknologiens tidsalder.
Det er vår tids mest dominerende verktøy.
Det forandret all tankegang og alle institusjoner
som man før tok for gitt.
Kennedy ble valgt som den første TV-presidenten,
som gjorde at alle aldersgrupper var involvert
i hele hans presidentperiode.
Det var ganske uventet,
og attentatet på ham
fikk korresponderende sterk respons.
GONZALES-FAMILIEN
Så gøy.
Faren min sa bare:
"Du ser ikke på The Beatles på Ed Sullivan.
Jeg kontrollerer TV-en. Du ser ikke på det."
Du er en jævla drittsekk.
Faren min var en alkoholiker som slo oss,
men å ikke la oss se The Beatles var verre.
Du kommer over bank, men å ikke la oss se The Beatles?
Så onkelen min, som var republikaner,
ingen av oss var republikanere,
han skjønte at dette var stort for dem.
Så jeg dro hjem til ham den søndagen
og jeg tror storesøstera mi dro.
Men The Beatles var
harmløse og søte,
men ikke for voksne.
Voksne så dette som slutten.
De vil ødelegge ungdommen.
På hvilken måte?
De oppfordrer deg til å ha det gøy.
Mange foreldre prøvde å rømme fra det og forby musikken
da den er bråkete, umulig å forstå eller ødeleggende for moralen.
Musikalsk ansvarlig New York-filharmonien
Jeg har ikke rømt eller forbudt det, verken som musiker eller far.
Denne musikken har noe veldig viktig å fortell oss voksne,
og det vil være lurt av oss å ikke stikke hodet i sanden.
Jeg så på The Ed Sullivan Show i spisestuen vår...
Bernstein-familien
...i leiligheten vår med familien min,
for det begynte klokken åtte, tror jeg.
Midt under middagen.
Og jeg insisterte til foreldrene mine:
"Beklager, men dette er et viktig øyeblikk
i mitt liv, og i historien,
og vi må se på det på TV, selv om det er middagstid."
Så jeg fikk lov til å dra inn,
trille inn den lille TV-en
fra biblioteket nede i gangen
og inn i spisestuen og
justere antennen så vi fikk inn signalet,
og det kom ikke bra inn,
men det kom inn på vår lille svart-hvitt TV.
Nå, mine damer og herrer, en artig gruppe,
Wells and the Four Fays. La dem komme ut.
70 MILL AMERIKANERE SER THE BEATLES
Beatles tar høye seertall HØYESTE noensinne i New York
Suksess overalt
Senere sa de at det ikke var rapportert lovbrudd.
Selv forbrytere tok pause
i de ti minuttene vi var på TV.
Da du satt i garderoben etter programmet,
hvor unge folk, milde himmel,
de kastet seg nesten på scenen.
- Ja. - Tenkte du ikke:
"Er de gale? Er vi så bra?"
Vi tenkte ikke på om vi var gode.
Du må tro at du er god for å gjøre det vi gjorde.
Det var som å være i stormens øye,
så det var ikke et øyeblikk hvor du tenkte:
"Hva er det som skjer?"
Det ble ikke dypere. "Hva skjer?"
Du våknet plutselig midt i
en konsert eller noe, tenkte:
"Hva? Hvordan kom jeg hit?"
Det siste jeg husker,
var at jeg spilte i en klubb, og så dette.
Men vi tenkte ikke mye på det, for det var kontinuerlig.
Det skjedde oss, og det var vanskelig å se,
vi var bare i midten, ledet fra rom til rom.
Hva er din favorittsang?
"White Christmas".
Ja, og...
"God Rule the Wenceslas Kingdom", det er en annen favoritt.
- "White Christmas"? - Ja.
- Den er bra, i jula. - Ikke rock.
- Jo. - Men vi liker den.
Jo, du har hørt den.
Velsigne deg, mor. Takk, far.
Én, to, tre, fire.
Hei!
Smil til kameraet, du blir filmet.
- Å! - Hei!
Ja.
- Står til? - Harry!
Jeg vet dessverre ikke hva hun heter.
- Ikke 'Arry. - Ikke en venn av meg.
Han sa han heter Harry, ikke 'Arry.
- Hei, Paul. - Hei, Paul.
Murray, vennen, jeg digger dette.
Jeg er ikke påvirket av USA, vennen,
men jeg elsker det.
Jeg elsker å være her, jeg digger den hatten.
Hva gjør du på dette hotellet?
- Hva gjør du? - Media!
- Jeg tror ikke de er her lenger. - Media!
- Hva gjør du? - Milde himmel!
Du følger etter jentene og finner ut hvor de er.
Hva gjør du?
Kan jeg spørre deg hva du gjør?
Jeg løp etter dem og jeg falt i bakken ti ganger.
Politiet dyttet stadig folk
og jeg falt ned. Og hun dro meg ned.
Hun dro i meg, jeg ville dra henne opp,
og så...
Andre unge ramlet oppå meg. Noen prøvde å hjelpe.
De er der fremdeles?
Nei, de snek seg ut bakveien.
Nei, de er der enda.
- Er de? - Jeg vet det.
- De er der. - Sikkert?
- Vi så dem. - Hvem er du?
- Hvor er de? - De er der nede.
- Der nede? - Ja. De er der nede.
Jeg vil ikke bli revet i filler igjen.
Dere må løpe etter.
- Seriøst? - De er der. Jeg tuller ikke.
De er der nede?
- Faktisk ved Leon's? - Ja.
Kom igjen.
Kan du se dem med den tingen?
Ja.
Vent litt!
Sangere forlater New York Beatles drar til Washington
Paul, hvilken rolle tror du historien om The Beatles vil ha
i historien om vestlig kultur?
Vestlig kultur? Jeg vet ikke.
Du må tulle med det spørsmålet.
Kultur. Det er ikke kultur.
- Hva er det? - Det er gøy.
Og vi er i Rolls Roycer, med sjåfører.
Ja.
Det er greit, Bertie. Det er en fin Rolls Royce.
Hva syns dere om amerikansk TV?
- Amerikansk hva? - TV. Har dere sett på?
Elsker det. Jeg liker TV uansett, når vi...
Når vi har en frikveld.
Det er bare morsomt halvparten av tiden.
Og alle er så vant til det
at det ikke ser morsomt ut i USA.
Det var denne fyren,
han leste nyhetene sent på kvelden,
og han sa: "Og det er slutten på nyhetene."
Nei, han sa ikke engang at det var slutten.
Han sa: "Og det er veldig ille i Kina...
Har du lurt på, når du spiser hjemme?"
Og han bare løfter den opp fra under bordet.
Det var hysterisk.
- Du er en bra fyr. - Hvor er Dezo?
- Å, den er opp ned. - Jeg skal sette i fargefilm.
Husk, dette er allerede nok eksponering,
så ikke ta helt av og dra den for langt ut av kassetten.
- Ok. - Gjør det.
Vent, George, du har ikke...
John, du har vel ikke klappet enda?
- Klappet? - Satt folk i gang.
Slått tingen og ropt ut nummeret.
- Ok, hva er nummeret? - To fire fire.
To-fire-fire!
Utenfor Ed Sullivan-teateret la jeg merket til,
da den fyren stoppet deg der,
det TV-intervjuet,
snakket om den nye frisyren.
Og du sa:
"Du har ikke skjønt det enda."
- Han var vel skallet? - Ja.
Men han var ikke helt med. Han spurte deg
hva favoritten var, du sa "White Christmas".
- Ja. - Han sa: "Det er ikke rock."
Nei.
Det er sånn det er.
Vi har det moro med det.
Ja. Vil du si at britiske journalister er litt smartere?
Bra, folkens.
Hei. Fint å være her i New York. Ok?
- Washington. - Å, er det her?
Jeg vet ikke. Washington. Alt går så fort.
Og nå, fra the Washington D.C. Coliseum.
Capitol-stjernene, The Beatles!
I tilfelle du ikke vet hvem det er, det er Ringo Starr!
Men se hvor lite det var.
Ja, jeg ser på det.
Og jeg gjorde det så jeg var mer med bandet.
Vanligvis er trommeslageren
flere mil unna på gulvet,
og om noe går galt...
Se hvilket som helst band, om noe går galt, gjør de...
- Hva? - De skylder på trommeslageren.
Du må bli vant til det.
Om du gjør dette... Høres bra ut.
Jeg ville alltid være i bandet, ikke: "Å, jeg er her borte."
Mine damer og herrer...
Paul McCartney.
Hei.
I Washington gikk scenen rundt.
- Gikk rundt, ja. - Det var helt...
Og den gikk rundt, og jeg spiller.
Dere to er John, Paul og George.
Og alle sammen...
Men plutselig er jeg her, og dere går alle rundt.
- For mitt podium stoppet. - Å.
Men vi er fra Liverpool.
Vi hoppet av, prøvde å flytte saken.
Og folk løp ut.
Én, to, tre!
Det var en utrolig tid, for de hadde disse sangene
som kom som spydd ut av dem.
Den ene etter den andre, og alle var bra.
Fotograf
På veien ut til USA, de fortalte vitser
på den første halvdelen av turen, men så ble de alvorlige,
for de visste ikke hvordan de ville bli mottatt.
De var litt bekymrede.
Det var delvis fordi John hadde lest avisene.
Han var litt redd. Han pleide å snakke om
Lee Harvey Oswald, av alle ting.
Han snakket om attentatet på Kennedy.
Han var litt nervøs for vold her.
Han sa: "Det kan forandre seg, Harry,
gå fra en bra situasjon til en dårlig en."
Britisk ambassade, Washington D.C.
Føler du en slags nasjonal stolthet?
Ikke egentlig.
Men det må jeg si...
Ble dere overrasket
over mottakelsen dere fikk?
Ja. Den var høyere.
- Høyere? - Ja.
Vi hadde aldri spilt et sånt show før,
hvor du spiller i midten, som i en wrestling-ring.
Vi visste ikke hva vi gjorde, for å få noen til å bytte...
Den britiske ambassaden holdt et cocktailparty for dem.
Og ambassadøren ønsket dem varmt velkommen,
men de ansatte ved ambassaden behandlet dem dårlig.
De kalte dem skitne,
og The Beatles ble sjokkert av det.
Noen av de ansatte kalte dem pøbler,
og sa veldig uhøflige ting som...
George Harrison var nesten på gråten.
Vi ble på en måte vant til det.
Vi er fra arbeiderklassen.
Om du møtte snobbete folk,
regnet du med at de så ned på deg.
Men vet du hva?
Vi ga faen.
De jobbet på en ambassade. Vi rocket på veien.
Det ble sånn
at folk tok på oss på vei forbi,
sånne ting, og samme det.
Vi skulle akseptere all slags dritt fra borgermestere
og konene deres, å bli tafset på,
som i "Hard Day's Night", men mye verre nå.
Som på den britiske ambassaden i Washington,
der et forbaska udyr klippet håret til Ringo,
midt i... Jeg gikk ut derfra,
forbannet dem alle, jeg bare dro midt i.
Sjansen for at du forstå det som foregår
i din tid er liten,
bortsett fra via måter eller medier gitt av artister.
Artister er mennesker som nyter å leve i øyeblikket.
Jeg gikk på videregående. Jeg bodde i Alexandria, Virginia.
Artist/filmskaper
Jeg var opptatt av rock and roll, i hovedsak Elvis Presley,
som brakte denne musikken til verden, i det minste til meg.
UTSOLGT
Jeg gikk på denne konserten.
Jeg visste ikke at det var den første konserten.
Jeg visste ikke det.
Og jeg ante ikke hvor stort det var.
Og det var et enormt lokale hvor de holdt boksekamper.
The Beatles var i bokseringen.
Du vil ikke tro hvor høylytt det var.
Jenter som skalv, gråt, skrek med alt de hadde.
Det var helt utrolig.
Musikk er en av de mest fantastiske tingene.
Nesten som ild, vann og luft.
Det er som en ting.
Og det gjør så mye.
Den gjør noe for forstanden,
den gjør noe for følelsene.
Og en viss type musikk
kan nesten få hjertet til å briste.
Det renner gledestårer fra øynene dine.
Du kan ikke tro hvor vakkert det er.
Og alt kommer fra disse notene.
Da The Beatles kom med denne herlige energien av glede.
Det var noe du ville være en del av.
Det er min kirke. Kirken av rock and roll.
Fundamentet av min tro lå der,
i kraften musikk har til å forandre liv.
Og jeg føler at som en sønn av The Beatles,
skylder jeg en stor del av hvorfor jeg er her til dem.
Jeg burde også forbanne de jævlene,
vi artister går gjennom så mye lidelse,
på grunn av lokkere som The Beatles,
som sa: "Kom igjen. Du kan gjøre det."
De lagde en så intens og dyp blanding, det handlet ikke bare om sangene.
Det handlet om energien sangene hadde.
Jeg høres ut som en gal fanatiker,
men det var så viktig for meg
å føle hvor den musikken kom fra.
Jeg ville kunne ta del i det,
å kunne spille det.
Så jeg dro til Liverpool Echo
og sa til resepsjonisten:
"Jeg er en amerikansk musiker
som holdes fanget på et skip i havnen."
Vi havnet rett på forsiden.
Nektet på land
Neste dag hadde Echo hyret jenter,
de kom og marsjerte frem og tilbake
foran skipet med skilt: "Slipp amerikanerne fri."
Fremmedpolitiet kom om bord igjen og sa:
"Vi vet ikke hvordan dere gjorde dette. Men folk ringer oss."
De bare...
De sa: "Hvordan kan dere?
Disse stakkars musikerne, de er bare unger fra USA."
Så de sa: "Dere får studentvisum for 60 dager,
men dere kan ikke spille."
Vi ble umiddelbart med i et band.
Og vi spilte, vi hang på den originale Cavern Club.
Det var berusende.
Du kunne føle at The Beatles hadde vært på denne scenen
for ikke lenge siden.
Rundt klokka 11, etter en liten konsert vi spilte i en pub,
kom det en fyr og sa:
"Er ikke dere de to amerikanerne fra avisen?"
"Ja, det er oss."
"Kompisen min har parkert rundt hjørnet,
han vil gjerne ha en autograf."
"Det er greit." Vi går rundt hjørnet.
Det er fremmedpolitiet.
De kastet oss på første skip tilbake til New York som dekkspassasjerer.
Dette er hvordan filmen vår blir.
Ja.
Togdagene.
Skal jeg snakke nå?
Bare ta det med ro.
Hei, Pam.
Veldig sjarmerende.
Vi gjør det for filmen.
Greit. Hva skal vi gjøre?
Hei.
Hvor fikk du den hatten?
Kutt.
Tredje opptak.
Unnskyld meg! Du ødelegger filmen her!
Det er meg!
Du prøver vel bare å bli med i filmen?
Unnskyld, frue. Kan jeg komme forbi?
Eksklusiv.
Jeg er ikke i humør til å le.
Kutt!
To, fem, én.
Beatles erobrer hovedstaden - videre til Carnegie Hall
Hallo? Mr. Hofer er her.
Vil ha bilder av telegrammene til Elvis.
Hallo? Ja, Paul?
Vil du ha bilder av telegrammene fra Elvis til filmen din?
Greit.
Hva sa han?
Han gratulerer med mine klienters opptreden
på The Ed Sullivan Show.
- Akkurat. - Som jeg syns er morsomt.
GRATULERER MED ED SULLIVAN SHOW FRA ELVIS OG OBERSTEN
Dere spilte på Carnegie Hall i New York.
Er det uvanlig sted?
Vi hadde noen fine konserter.
Det var nok takket være Brian som manager.
Brian var en smart fyr, han var en showbusiness-fyr.
Folk glemmer at han studerte på RADA. Han ville bli skuespiller.
Med andre ord, han ville være på scenen.
Så når han så på oss,
kan vi ha vært hans alter ego.
Så vi spilte noen artige steder
som Carnegie Hall.
Jeg tror det var fordi Brian så en mulighet,
så en slags ironi ved den ærverdige hallen,
det klassiske mekkaet,
og The Beatles vil spille der, og på en måte
overskride linjene til alle de tingene.
Hva forventet de?
Da jeg ble spurt om hvordan de var...
Musikkpromotør
Mrs. Tesku, som booket arrangementene der, spurte:
"Mr. Bernstein, hva handler de britiske guttene om?"
Jeg sa: "De er et britisk fenomen."
Men de forventet ikke
det de så og hørte måneder senere.
Vi hadde to konserter, etter konserten på ettermiddagen
sa Mrs. Tesku:
"Jeg trodde da du sa at de er fire gutter
som er et britisk fenomen,
at det var et strykerensemble."
Hun sa: "Kom aldri tilbake hit igjen."
Fire måneder senere, etter mange buketter
og noen esker med blomster for å gjøre godt igjen,
fikk jeg henne til å akseptere The Rolling Stones.
Etter det, sa hun: "Kom aldri tilbake. Aldri noen gang."
Og jeg var utestengt fra Carnegie Hall i to år.
Her er anmeldelsen i Newsweek av The Beatles 1964.
De er et visuelt mareritt,
stramme, lapsete edvardianske beatnik-dresser
og store dessertboller med hår.
Musikalsk er de nær en katastrofe
som blåser i sekundære rytmer, harmonier og melodi.
Tekstene, som understrekes av gale rop
av "Yeah, yeah, yeah"
er et katastrofal latterlig virvar
av simpel, romantisk sentimentalitet.
De guttene med langt hår sier
nei til den maskuline mystikken. De sier nei til den...
SKREV MYTEN OM KVINNEN
...brutale, sadistiske, fåmælte, kortklippede,
du vet, prøyssisk, store muskler, Ernest Hemingway,
dreper-bjørner-når-det-ikke-er-noen,
og bomber-barna-i-Vietnam-og-Kambodsja- for-å-bevise-at-jeg-er-mann, dominerende,
og bedre-enn-alle-andre-typen.
Sånne som viser aldri noen mykhet.
Disse guttene som har langt hår,
de sier: "Nei, jeg må ikke være
alt det, kortklippet og fåmælt.
Jeg må ikke være dominerende og bedre enn noen.
Jeg må ikke ha muskler,
det er ingen bjørner å drepe.
Jeg må ikke drepe noen for å bevise noe.
Jeg kan være myk, jeg kan være følsom,
og jeg kan ha medfølelse.
Jeg kan innrømme at jeg iblant er redd,
og jeg kan også gråte.
Og jeg er en mann. Jeg er min egen mann."
Og den mannen som er sterk nok til å være varsom,
er en ny mann.
Vi hørte at det var en gruppe i England
som imiterer The Isley Brothers.
Så sang de "Twist and Shout".
Og når de sang...
Vi var så glade.
Det var flott for oss at de spilte sangene våre.
Paul McCartney sa ofte:
"Om det ikke var for The Isley Brothers, var vi fremdeles i Liverpool."
Vel, vi lurte litt på
hvorfor vi ikke kunne være på noen av de programmene.
Vi burde ha vært
på The Ed Sullivan Show og spilt...
De jentene gråt, og den type ting var virkelig...
Hva gråter de for?
Gråter og besvimer, faller sammen.
Det var noe nytt for oss.
Er det mye galskap som foregår i bandet?
Ikke i bandet. Jeg tror galskapen foregikk i verden,
og i bandet var det litt...
Vi var på en måte normale,
og resten av verden var gale.
Det var sånn det virket for meg.
Alle steder vi dro, var det...
Politiet var...
Politiet viste sine greier.
Alle ble med i Beatlemania.
Du kunne lage en film på 30 minutter
som bare viste hvor idiotiske alle var
når The Beatles kom til byen.
Jeg syns vi var veldig heldige.
Det eneste jeg mistet i de gale dagene, var
halve skalpen, en skjorte og et gullsmykke som de ga tilbake til meg i New York.
Vi ble ikke banket opp så mye.
Wales var det verste stedet jeg dro til.
Hva var de ute etter?
De var ute etter hodet mitt.
Og vi hadde alle disse politimennene,
vi gikk i en korridor av politimenn,
og det kom en hånd gjennom og tok tak i hodet mitt.
- Barnet ville dødd. - Jeg dro ikke til Wales.
Jeg husker ikke Wales.
Det var før din tid.
Å, ja.
Vi fikk kvinner i svømmedrakter.
Det må være... Hva er det, Miss...
Å, det er Miss Beatle.
Vi ser her... Dette...
Jeg vet fremdeles ikke. Er det en mann?
Han hadde absolutt en sjimpanse.
Da vi kom, hadde USA vært i sorg.
Det var rett etter attentatet på Kennedy.
Kanskje USA trengte noe som The Beatles
for å komme seg ut av sorgen,
og bare si: "Livet går videre."
Den gleden du ser i publikumet,
det er som de blir løftet ut av sorgen.
Én, to, tre.
Vi hadde en prat om
rollen frustrasjon har i å skape
aggresjon, oppblåsthet og krig.
Frustrerte mennesker har behov for å bli større og sterkere.
Musikken deres er ikke veldig frustrert?
Ja, resultatet er tilfredshet,
men vi blir kvitt frustrasjon gjennom musikken.
Og som vi sa, før det var over,
The Beatles og andre som dem
oppsto i vakuumet av at man ikke ble innkalt
til militæret, vet du.
- Jeg kjenner ikke den bakgrunnen. - Vel, det sluttet absolutt
i Storbritannia. Da jeg var 16,
så jeg frem til å gjemme meg i Irland,
for de hadde fortsatt verneplikt,
og så var det over. Gikk glipp av det i 1940.
Og etter det, eksploderte hele greia med musikk.
Og vi visste at vi var hæren som ikke var.
Vi er generasjonen som fikk leve.
- Takk Gud. - Og musikken kom fra det.
Tanken om at TV, datamaskiner og alt
bare er verktøy som vi bruker for godt og vondt, det stemmer ikke.
Det viktige er hvordan du reagerer på dem.
Hvordan du bruker øynene dine til å se,
ørene til å høre,
det fremkaller nye former av menneskelig omgang og handlinger.
The Beatles kom!
The Beatles vil ha autografen min!
Opptøyer oppsto nesten da Beatles ankom Miami
Jeg sier du har The Beatles, det neste blir The Spiders.
Jeg må komme meg ut før de røykes ut.
Direkte fra Miami Beach, The Ed Sullivan Show!
Det er Miami. Det er en kant av kryssfiner der,
for du vil falle av plattformen.
- Se hvor nærme det er. - Ja.
Du tenker dessverre ikke på sånne ting
når du er ivrig.
Ja, jeg falt bare av podiet én gang.
- Hvor da? - I Canada.
Når jeg ser på det nå,
ser det ganske tvilsomt ut.
Ja, absolutt.
De har forlenget det med to spikre og en plankebit.
Gutta fra Liverpool, 15 år etter andre verdenskrig,
og nå er vi her i Miami.
Dette oppsummerer det gode livet i Florida.
Han har på solbriller,
han har solen,
han har drinken,
og han har en jente i gul bikini som gir den til ham.
Ja, ja.
- Har du et plekter? - Litt rar.
- Ok. God morgen. - Ok.
Å, den er ustemt.
Derfor synger jeg ikke.
Når kunne jeg ha stemt den?
Dårlig gitar uansett.
Ja.
Hva ville du sagt
til John eller George om de var her i dag?
"Jeg er glad i dere."
Det sa du aldri når du vokste opp i Liverpool.
Du sa aldri det til en mann.
Med mindre han var broen din.
Og de var brødre.
Beatles drar hjem i dag
God kveld.
Jøss, se hvem det er.
Du er på samme fly?
Ja.
Og hvor skal du?
- Han sitter der! - Dere er tøysekopper.
La oss være.
Trekk gardinen litt tilbake. Se.
Jeg fikk meg jobb på Record Plant
og jobbet meg opp.
Meg, redigering. Nå går jeg inn der...
Det er albumet "Imagine". Jeg er her med disse opptakene.
Det er faen meg magisk.
Og døren åpner seg,
og der står Lennon i døråpningen.
Han ser på meg og sier: "Kan jeg komme inn
og henge her litt?"
For det var stille i rommet mitt.
Og hjertet mitt, jeg tisset nesten i buksa.
Der var han i levende live. Han sa: "Kan jeg sette meg?"
Jeg sa: "Absolutt. Jeg redigerer greiene dine."
Han sa: "Ja. Takk. Du gjør en god jobb."
Og han satt på andre siden av en konsoll.
Og etter et par minutter
sa jeg: "Jeg har vært i Liverpool."
Hodet hans kom rett opp.
Han så på meg og sa: "Hvor er du fra?"
Jeg sa: "Jeg er født og oppvokst i New York."
"Så hvorfor ville du til Liverpool?
Alle der vil komme hit,
inkludert meg. Jeg er her nå.
Det er ikke et bra sted for turister."
Jeg sa: "Nei, jeg var musiker,
og alt skjedde der.
Musikken var kilden for meg."
Så han sa: "Hvordan gikk det for deg?"
Jeg sa: "Bra og dårlig."
Jeg sa: "Dårlig, jeg ble utvist."
Han så på meg, og jeg sa: "Men bra, jeg lagde mye lyd
før de kastet meg ut."
Og han så på meg, og sa...
"Var du en av de gale amerikanerne som var i alle avisene?"
Jeg sa: "Ja, det var meg."
Han sa: "Vi ga ut en plate,
og du var på forsiden av avisen i hjembyen vår."
Jeg sa: "Beklager det."
Han sa: "Nei, vi lo godt av det."
Han sa: "Dette er utrolig.
Av alle steder jeg kunne kommet,
treffer jeg på denne fyren som vi hadde en slags følelse om.
Så hva driver du med?"
"Jeg redigerer dette."
Han sa: "Nei, du er en av teknikerne nå."
Jeg spurte ham en gang: "Hvorfor, av alle du kunne spurt
om å produsere deg, hvorfor meg?"
Og han gjorde sånn.
Jeg sa: "Hva er det?" Han sa: "Gode antenner er alt som trengs."
Jeg kan ikke høre på The Beatles på en likegyldig måte.
Om jeg er på butikken, og de spiller
en muzak-versjon av en Beatles-sang,
må jeg bare stoppe
og senke hodet,
og vente til slutten. Jeg kan ikke å tenke,
jeg kan ikke leve om jeg hører musikken.
Det er for personlig.
Van Morrison snakker alltid om at musikk er legende.
Det er det musikk gjør.
Det stopper blødningen.
VELKOMMEN HJEM
Faren min kom aldri over
attentatet på Kennedy, men det gjorde vi.
VELKOMMEN HJEM, GUTTER
Kjører.
- George. - Ja?
George, fansen deres var veldig fornøyde der borte.
Pressen var vel også. Var det fint for deg?
Ja, det var flott. Alt sammen.
Alt sammen var fantastisk.
Selv arbeidet?
Ja, vi likte det. Det var annerledes.
- Ja. - Å jobbe på forskjellige steder
med publikum rundt oss overalt,
det var noe nytt.
Det virker som om du undervurderer hva effekten var,
og verdien, livsstilen, og alt det. Du sa at det var lite igjen av Beatles.
Vel, ja. Jeg blir også bitter.
Og det var denne insistering på at The Beatles ledet
noe, du vet.
De var gallionsfigurer, om noe.
Og det jeg ikke likte,
var insisteringen på at vi ledet noe.
Nå ser jeg på det som et skip
som skulle oppdage den nye verden.
Og The Beatles var i utkikkstønna
på samme skip.
Kanskje The Stones også var der,
men la oss si det var oss.
Og vi sa bare: "Land i sikte!"
I ettermiddag, i studioet vårt i Paris,
besøker vi fire unge menn.
Og om jeg bare sier fornavnene deres,
som er Paul, George, Ringo og John,
vet du nok ikke hvem vi snakker om.
Men om jeg sa at vi er med The Beatles,
og vi var i England,
ville vi fått et enormt "Hurra!"
-Ikke sant, gutter? - Å, ja.
George, hva er Liverpool-sounden?
Det er mer som gammel rock.
Alt er bare litt høyere.
Mer bass og basstromme.
Men vi liker ikke å kalle det noe,
men kritikerne, de må kalle det noe.
Ringo her. Du er trommeslageren.
Vi så dere på Olympia forleden kveld.
Hvor lenge har du spilt trommer?
I rundt fem år nå.
Hvordan er de franske jentene
sammenlignet med de britiske?
Vi har ikke sett noen.
Jeg tror ikke de slipper ut jentene
om natten.
La oss spørre John Lennon om dette.
Har alle sangene deres et tema,
eller historie eller budskap?
Nei.
Vel, den var kjapp.
Det var et raskt svar!
Siden dere har fått
så stor popularitet,
har det kommet andre grupper som prøver å kopiere dere
eller prøve å ta oppmerksomheten fra dere?
Det er vel noen folk
som har hoppet på tidevannet.
Bølgen, mener jeg. Men det gjør ikke noe,
for det er smigrende,
og det fremmer hele ideen
om at om vi er borte, er det noen Beatles
som vil minne folk om oss.
Paul, hva tenker du
om turen deres til USA?
Jeg hører at om en uke eller ti dager
skal dere på Ed Sullivan.
Ja, det stemmer.
Vi skal opptre på programmet i New York.
Og vi skal ta opp noe til en senere utgivelse.
Og vi gleder oss,
så drar vi til Florida, Miami.
Gleder meg. Så er det Ed Sullivan igjen der,
men før det, tror jeg det er Carnegie Hall, ikke sant?
Ja.
Kanskje når dere er på The Ed Sullivan Show,
vil det være flere jenter til dere.
- Håper det. - Håper det. Ja.
Det er på tråden. Tilbake til Jim, fra Paris.
Oversatt av: Tori Johanne Lau-Karstad