Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Řekni mi, kde se vidíš za deset let?
Jak zpívám na pódiu.
A co je pro tebe štěstí?
PODLE KNIHY „MY FUCKING BUSINESS“ OD G. NANNINIOVÉ
No…
FILM CINZIE TH. TORRINIOVÉ
Místnost s klavírem, sklenkou vína a…
A motorka zaparkovaná venku.
A čeho se bojíš?
Je to moje chyba.
Blázince.
Pojďme k novinkám ze světa showbyznysu.
Festival italských písní včera skončil
vítězstvím Domenica Modugna a Johnnyho Dorelliho.
Jejich „Nel Blu Dipinto di Blu“ už dobyla…
…milionář…
Koukni, co ti táta koupil.
Líbí se ti?
Ne.
Děkuju, zlato.
Ona jen zpívá, co?
Gianno!
Kam jdeš? Teď na kurtu nikdo není.
Tam nejdu. Jdu ji prodat.
Prodat? Zbláznila ses?
Je moje nebo ne? Tak ji můžu prodat.
A jestli chceš, abych dál hrála turnaje,
koupíš mi další.
Alespoň nám řekni proč.
Zaplatím si tím hodiny zpěvu. Podle učitelky jsem mimo rytmus.
Gianno, jsi v pořádku?
Kde jsi byla?
Ve Viareggiu, na soutěži nových talentů.
Buď potichu, Gianno.
Alessandro, jdi spát.
- Teď. - Sakra…
Giovanno, běž taky spát. Vyřídím to.
Sundej tu minisukni.
- Proč? - Sundej ji.
Gianno, tahle věc se zpěvačkou musí přestat.
Teprve to začalo.
Říkám to pořád.
Co? Že se ze mě stane chudák? Jako z té, se kterou se líbáš v autě?
- Ztiš se! - Viděla jsem tě.
Mámě to neřeknu.
Ale v létě mě necháš pracovat v pekárně.
- V pekárně? - Na plný úvazek.
- A po střední půjdu do Milána. - Co v Miláně?
Myslíš, že budeš příští Claudio Villa? Nebo Mina?
Jsem Gianna, tati.
To bohatě stačí.
Za městem,
v baru…
„Drazí rodiče, jak víte, nesnáším slzy a loučení.
Když něco chci, udělám to.“
Jeden pohled a už tu nebydlím.
A uvnitř mám spěch a zastavit ho nemohu.
„Nebudete mi chybět. Odteď se budu spoléhat jen na sebe.“
O pohledy blonďáků soutěžily jsme.
Od léta k létu,
pytle na ramenou, oheň v ulicích.
Černobílá krev.
- To byla zábava, co? - Spravím ti kravatu…
Takhle domů jít nemůžeš.
- Rozloučíme se tady? - Děkuju. Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Usnul, že?
- Co mám dělat? - Postarám se o to.
Alberto. Probuď se, drahoušku. Práce volá.
- Už jdu. - Požádej ho o čisté prostěradlo.
- Už jdu. - Nebo tu dostaneš vši.
- Ahoj! - Ahoj!
Janis.
KONCERT JANIS JOPLINOVÉ
Ano! Cítím to! To dáš! No tak!
Jsme pořád tam,
mezi těmi krámy,
naděje roste.
Ale pak najednou,
sbohem.
Dobrý večer. Kamarádka říká, že jsi moc dobrá.
Ahoj.
- To ty jsi vrzala s postelí? - Jo. To je jediné, co můžu dělat.
- Já jsem Tina. - Gianna.
- Romina. - Gianna.
- Máš pauzu? - Jo.
- Dáte si ricciarelli? - Ano, jistě.
Táta je dělá v Sieně.
Jsou dobré.
Díky.
Jaké to je?
O nic nejde… S těmi umytými.
S ostatníma taky o nic nejde, ale smrdí to.
- Uděláš se? - Samozřejmě. Když dostanu zaplaceno.
Přesně tak.
- Nejsi slavná, že ne? - Kéž by.
Vidíš?Já to říkal.
Zpíváš, jako by o tobě věděl celý svět.
- To znamená? - Že je to tvůj osud, víš?
Nevím. Nejdřív bych měla jít na pár konkurzů.
Jestli to zvládnu, máš pravdu.
Jestli ne, má pravdu táta.
Na přípravu potřebuju piano, chápeš?
Vydělám si na něj s váma.
- Tak vítej. - Jasně.
Gianno.
Vstávej.
- Probuď se! - Ahoj…
Jak ses sem dostala?
Různé pokoje, stejný klíč.
Takže jsem spala s otevřenými dveřmi?
Nikdo tu nekrade.
- Nadržené jsme tu jen my. - To je pravda.
Vstávej. Mám nápad ohledně tvého klavíru.
Takhle po ránu?
Jo. Obleč se. Budu dole.
Co jsi to zpívala za písničku?
„Sbohem.“
Psala jsi to pro někoho?
Pro mou první lásku. Opustil mě kvůli jiné holce.
Pak jsem si řekla: „Dost. Teď to budu já, kdo odejde.“
Nemůžeš se rozhodnout předem.
Proč ne? O všem můžeš rozhodnout předem.
- Počkej tu. Musím ji uklidnit. - Kdo je to?
Je pro mě jako matka.
Našla mě na ulici. Bylo mi 13 a hulila jsem.
Vždycky se o mě starala. Ale teď je naštvaná.
Proč?
Jsem feťák, prostitutka.
- To není skvělý, viď? - No…
Budeš se jí líbit. Je z Florencie.
Pochybuju. Florencie a Siena jsou jako voda a olej.
Ahoj, mami.
Co chceš?
- Jak se máš? - Jak se mám?
Není to jasný?
Kdo je to?
Moje kamarádka.
Uděláš pro ni laskavost?
- Jestli chceš peníze, tak ne. - Ne, přísahám. Nejde o peníze.
Jasně, vyděláš si je sama. A vidím, jak je utrácíš.
Hele, nemám čas. Řekni mi, co potřebuješ…
Potřebuje klavír.
Tady je.
Pak dej všechno do původního stavu, nebo…
- Odcházím. Musím pracovat. - Děkuju.
Fantazie.
Prostor, kde můžu být sama sebou.
Fantazie.
O emocích a zklamání v přímém přenosu.
Věřte.
Pak nevěřte.
A pak pokaždé vyberte sami sebe.
Gianno!
- Copak? - Můj talisman.
Je to sůl.
Já to nechci. Je tvoje.
- Můžeš mi to vrátit. - Díky.
Přeju hodně štěstí.
- Děkuju. - Vytři jim zrak.
- Válej! - Budu!
Válej!
Nanniniová Gianna,
narozena 14. června 1954 v Sieně.
V Sieně mají rádi koně.
Jo, docela. Ale já jsem alergická.
Mám tohle. Jo…
Máš hezkou tvář. A taky pěkný hlas.
Poslouchali jsme ty nahrávky.
Děkuju.
Vidím, žes měla klasické vzdělání.
Konzervatoř. Zpěv a klavír.
- Chceš být písničkářka? - Ano. Jistě.
Musíme to upravit.
Ne, moje vlasy ne. Ne, ty…
Zkus tohle.
S tímhle.
Konečně. Teď ti to fakt sluší.
Zpěvačka není jen hlas.
Omlouvám se. Nemůžu zpívat takhle oblečená.
Jedna má písnička se jmenuje „Smrt vlastním potratem“.
Zapomeň na písničky. Odteď ti je píšeme my.
- Cože? - Jo…
Fantazie.
Prostor, kde můžu být sama sebou.
Fantazie.
Tady jsme. Běž, zlato. Pojď dál.
O emocích a zklamání v přímém přenosu.
Sakra, ta sůl… Kurva!
Věřte.
Pak nevěřte.
Tino!
A pak pokaždé vyberte sami sebe.
Teď, když odcházíš,
a necháváš mě čím dál víc samotnou.
Teď, když jsi pryč,
bude další hudba.
Jiná pravda pro ty, kteří přežijí.
Pro ty, kteří přijdou a uvidí. Uvidíš, budou žít.
Teď, když odcházíš,
kouřit jsem přestala.
A už necítím zášť,
kvůli těm věcem,
které jsem chtěla říct.
Od začátku byl koks.
Nebyla to moje vina.
Šli jsme na konec světa,
ale tys vklouzl přímo do něj.
a já tě tam následovala.
A zaprodala jsem se Bohu,
abych od tebe nebyla daleko.
Tak krutý nelidský den,
teď, když odcházíš,
bez skutečného důvodu,
je to prosté nedorozumění.
Tohle je hudba
a možná v některých poznámkách zůstane.
Máme zpoždění, víš to?
Promiň, žes musela čekat.
- Máš ty lístky? - Ano.
Pokrč kolena. Dobrá práce. Dobře, Gianno. Zapomeň na zpěv, podívej!
KONCERT JANIS JOPLINOVÉ
Gianno?
Vrátíme se zítra. Musím jít do sboru.
Jsi fakt divná.
Teda…
Piano na záchodě, hraní osmi prsty.
Přišla jsem o ně v boji.
- Tady. Jsou připravené? - Díky. Jsou.
Ne!
Dobře, ale rád bych věděl, proč ses ráno neozvala…
Jako mladá holka…
Hele! Osmiprstka, jak se máš?
Kdo jsi?
Viděli jsme se u tebe před dvěma dny.
Promiň, prd si pamatuju.
Nešukali jsme, přísahám.
Škoda. Vždycky si to můžeme vynahradit.
Dobře. Musím jít. Ahoj, Někdo.
Hele, jmenuju se Marc.
Ne, radši Někdo. Ahoj, Někdo!
- Ahoj! - Ahoj.
Troje šaty.
Dva Řekové.
Dvě malé čepice.
- Ahoj! - Čtyři korzety.
Prý hledáte muzikanta.
- Jak se jmenuješ? - Gianna.
- Už jsi hrála v klubech? - Jasně.
Jsi z Toskánska. Florencie?
Hele, klídek s těmi urážkami.
Vtipkuju, jsem ze Sieny.
Skončíš až ve tři ráno.
- Nikdy nechodím spát před třetí. - Dobře, pojďme si poslechnout, co umíš.
Zahraju svou písničku. Jsem zpěvačka a skladatelka.
Tvůj pokoj plný květin.
Zastav. Tohle nefunguje. Pozdravuj za mě Sienu.
Kdyby město shořelo,
běžela bych, běžela bych za tebou.
Bojovala bych se samotným ohněm, abych tě zase viděla.
Kdyby město shořelo,
vím, že bys mě hledal.
I když jsme se rozloučili,
jsem láska
pro tebe,
pro tebe.
Bravo!
Můžu dostat dvě piva?
Díky.
Byla jsi skvělá. Pojďme někam.
- Bylo by úžasné, kdyby… - Ne, díky. Promiň!
Kdysi jsem žila život milionáře.
Utrácela peníze, jako by se nechumelilo.
Brala jsem kamarády ven Potají kupovali alkohol,
- šampaňské a víno. - Dost, Gianno!
Můžeš mi říct, kde jsi včera byla?
Doma, nemocná.
Příště mi dej vědět, nebo končíš.
- Příště. Teď zpívám. - Běž.
Tuhle písničku jsem napsala sama.
Jmenuje se „Smrt vlastním potratem.“
Tvůj pokoj plný květin
a dva nože.
Být svědkem rituálu, který nemá mistry.
Rituál, jediný lék
na odepření svobody,
na zlomenou vůli,
V kaluži krve na zemi.
Je čas jít domů, zlato!
Dost!
Stačilo!
Dost!
Jo… Díky!
Pojď sem. Vypadni odsud a už se nikdy nevracej!
Haló?
Tati… tady Gianna.
Kolik je hodin?
Jsem v Miláně. Jsem v pohodě.
Jak se vám vede?
Haló?
Tak co?
Katio?
Co?
Gianno…
Ahoj.
Jestli potřebuješ klavír, můžeš jít.
Ne, nepotřebuju klavír, potřebuju schůzku.
Poslala jsem kazetu, zatím bez odpovědi.
Proboha, zhubla jsi. Taky jsi feťačka?
Ne.
Zařídím ti schůzku, jo? Vyřeším to. Neboj.
Pojď sem. Běž tam a hraj. Hraj na klavír, Gianno. Běž.
Dívám se na tebe a ty to víš.
Zdravím. Mám schůzku s Marou Maionchiovou.
Jo, ona byla první. Posaďte se. Zavolám vás.
- Dobře. - Díky.
- Tobě se to taky nelíbí? - Vůbec ne!
Přineste mi nějaký slušný text! Alespoň slušný!
Je taková vždycky?
Primadona.
Radši se nevracej. Běž.
- Kdo je další? - Holka ze Sieny, o které jsem vám říkala.
- Kamarádka kamarádky mé sestry, která… - Je mi jedno, čí je to kamarádka.
Když bude k ničemu, jde domů jako ostatní.
Pospěš si. Pojď.
Co jsi přinesla? Jednu z tvých písniček?
Jo, jmenuje se „Smrt vlastním potratem.“
To zní vesele.
Kde je ta odvaha jít dál,
dát život
mezi ruinami.
Když už nás lidi neuslyší,
možná dají ráj
ženám jako ona.
Stejně se tak rozhodli, při té vší destrukci,
hledám jiný směr,
ale už jsem hodně daleko.
Něco ve mně hoří, uvnitř mě.
Dává to duši zabrat.
Co se stalo, co ještě zbývá.
Co to hraju,
zmatené výkřiky,
ty pokousané ruce.
Zpívala jsem tak špatně, že jsem vás rozbrečela?
Co to tu kurva máš?
Raz, dva, tři…
Bratři Itálie, Itálie se probudila
Se Scipiovou helmou…
Gianno, slyšíš, jaký je kvůli tobě zmatek?
Jsi mimo a všichni tě sledují.
Nemůžeš být ve sboru, když se neučíš.
No tak. Běž domů.
Sbohem, učitelko.
Lidi, připijme si na Gianninu první desku!
Paráda, Gianno!
Bravo!
Gratuluju!
Na zdraví.
- Bravo! - Skvěle!
Díky.
Moje představivost roste,
zakrývá jeho realitu.
A možná vypráví jeho příběh,
jeho problémy a co teď hledá.
Ale kde jsem byla?
Šedé tvary minulosti…
Ochutnej, přinesla jsem to.
Dělá ho farmář ze Sieny.
I v mém regionu dělají dobré víno.
Jo? Odkud jsi?
Apulie.
Apulie? Bari?
Hej! Klídek s těmi urážkami.
Jsem ze Salenta, Lecce.
A místo toho by mě vzal za ruce,
které máš.
Prokrví to spánky.
Zmizí ti bolest hlavy.
Co cítíš?
Husí kůži.
Jsi dobrá.
Ano. Astma, sinusitida a migréna už od dětství.
Mám černý pásek v bolestech hlavy.
A co děláš tady v Miláně?
Jsem zpěvačka… tak nějak.
Ty?
Účesová stylistka.
Co?
Kadeřnice, tak nějak.
Promiň.
Nevím, jestli…
je to jointem, co jsme vykouřily, nebo tou masáží,
ale cítím se líp.
Jak moc jsi bláznivá?
Můžu ti říkat Jedenáctka?
Proč?
Protože jsem tě poprvé viděla 11. dubna.
Vyspi se se mnou…
Vyspi se se mnou.
Vyraz mi dech, Jedenáctko.
Vyraz mi dech.
Gianno!
Už jdu!
Gianno!
- Gianno! - Už jdu!
Pojď!
- Jdeme! - Alessandro.
Bez táty bys neměl jezdit na motorce.
Nech ho. Ví o tom víc než my všichni dohromady.
Pospěš. Přijedeme pozdě na turnaj.
Hej, vyhraj!
Třináct, třináct let,
vzduch kolem jako olovo.
Pamatuju si svůj obličej na prstech,
přerušované věty, sto výmluv, profesora.
Je to naše tajemství…
Cítím se dobře… Ne!
Přestaň!
Co mi zbývá,
když vědomí klesá.
Můžu číslo 11?
- Jedenáct. - Tak držme palce.
Tady.
Díky.
Je to šílený. Nahrála jsi dvě alba. Neměla bys tam už zpívat.
Byla jsi skvělá.
Jo, ovace smetly celé náměstí.
- Kam jdeš? - Na procházku. Potřebuju vzduch.
Ale je tma. Vrať se.
Jdi spát.
Musím být kurva sama.
Jedenáct!
Je to číslo jedenáct! Kdo má číslo jedenáct?
- Bravo. - Bravo!
„I Miei Pensieri“, čtrnáctá.
„Scrivimi Prima Di Dormire,“ patnáctá.
Gianna Nanniniová šestnáctá, poslední. Sakra!
Sedni si, mám z tebe mořskou nemoc.
Víš, proč jsem poslední? Protože mě nikde nenajdou.
V žádném obchodě s deskami v Miláně nejsem!
Protože se neprodáváš.
Potřebuju čas.
Kolik času ještě potřebuješ?
- Tvé desky nikoho nezajímaly. - Ta promo akce je na hovno!
Už se uklidni, jo?
Už toho mám dost.
Chceš se mě zbavit?
Řekni, chceš se mě zbavit?
Není to jen na mně.
Není to na tobě?
Jdi do prdele. Naserte si oba.
Jo, dobře. Běž domů a breč.
- Zazpívej hořkou píseň! - Proč bych se měla nechat urážet?
Gianno, rock zabírá.
Jestli je hudba tvoje zbraň, použij ji k boji.
A tak laskám svou samotu.
Každý má své tělo
a ví, o co žádat. Řekni si o to.
Pomiluj se se mnou.
Tvrději a tvrději, jako by to byla Amerika.
Pomiluj se se mnou.
Tvrději a tvrději, a já jsem tou Amerikou.
Když jedeš rychlostí 190 kilometrů v hodině, nemáš čas přemýšlet.
Musíš řídit zadkem!
Cítíš vibrace zadkem.
Takže pokud míříš do zatáčky, potřebuješ jen tři věci,
tvůj zadek, vůli a srdce.
Musíš cítit, ne myslet. Když cítíš, možná vyhraješ.
Je to pravda.
Ty a tvoje závody.
Tvůj bratr je ve Formuli Abarth. Když mu to půjde, bude ve Formuli 2.
Sklapni, tati. Zakřikneš to. Neříkej to.
Jsi dobrej.
Co ty?
- Moje nová deska vyjde za měsíc. - Vážně?
- Ano. - A kdy si ji můžeme poslechnout?
Skočím pro ni.
Nebylo by na škodu projevit zájem.
Máma má pravdu. Je dospělá a žije svůj život.
- Nic jsem neřekl. - Přesně.
Tohle je obal.
Ten je krásný.
- Ukaž, Giovanno. - Co to drží?
- Jsi blázen. - Proč se směješ?
Není to raketa?
Raketa? Podívejte se pozorně.
Je to vibrátor.
Vibrátor?
Na Soše svobody?
Nesměj se.
Na takovou špínu moje jméno nedáš.
- Je to jen deska, tati. - Sklapni.
- Danilo… - Nic neříkej.
Gianno, dej to pryč, nebo to udělám já.
Jak?
Najdu způsob!
Udělala jsem to pro lidi jako jsi ty.
Jak to myslíš, lidi jako já?
Úzkoprsé a prudérní.
Jen klam, ale duše žádná.
Nevím, co mám s vámi všemi dělat.
Gianno.
Jestli k nám nepatříš,
tak táhni k čertu.
Vrať se do Milána!
Běž!
Seru na to.
- Vibrátor je moderní… - Giovanno!
Gianno!
Jestli odjedeš, už sem nikdy nevkročíš.
Dělám si, co chci.
Budu hledat, jak jsem si vždy říkala, budu hledat.
Najdu to. Vždycky mi říkali, že to najdu.
Je dobrá.
Moc dobrá.
A tak laskám svou samotu,
každý má své tělo a ví, o co žádat.
Panebože…
Nech mě snít.
Kouše se do rtu a cítí Ameriku.
Nech mě létat.
On natáhne ruku a dotkne se Ameriky.
Pomiluj se se mnou.
Tvrději a tvrději, jako by to byla Amerika.
Pomiluj se se mnou.
Tvrději a tvrději a já jsem tou Amerikou.
KADEŘNICE
PRO MOU 11
Ta je pro tebe.
Jsou tam i tvá slova.
Tohle děláš se všemi?
Zmizíš a zase se objevíš, co?
Ne. Objevím se jen u tebe. U ostatních prostě zmizím.
To je jedno. Dneska nemůžu.
Zítra, jestli chceš.
Zítra jedu do Německa.
Pomiluj mě.
Jsme Kalifornie,
jsme svoboda.
Zaťaté pěsti v kapsách,
krev, realita.
Jsme Kalifornie,
jsme svoboda.
My jsme ti, kdo se na to dívají, a pořád to vypadá,
pořád to vypadá jako nebe.
Bravo!
Tady máte.
- Díky, Gianno. - Ahoj, díky.
Proč jsi tu?
Přinesl jsem malé překvapení.
Jeden je pro mě.
A jeden pro tebe.
Co je dnes za den?
Šestnáctého, proč?
Šestnáctého.
Budu ti říkat Šestnáctka.
- Už nejsem Někdo? - Ne. Dnes jsi Šestnáctka.
Měla jsem i jedenáctku, ale nevím, kde skončila.
Gianno! Chtějí tě v Kolíně do televize. Co jim mám říct?
Jo!
Chceš být slavná? Pak musíš vědět, kde jsi.
Nejslavnější německá show, to neřeším.
Nechci tanečníky. Zpívám s kapelou, nebo nic!
Ten německý televizní kanál je důležitý jako RAI v Itálii.
Pak můžou RAI, jejich režisér a tanečníci, jít do prdele.
Když nepůjdeš na pódium, zaplatíš si cestu zpátky do Milána.
Jdeme na to.
Sakra.
Odešel.
Zachovala ses k němu jako k hovnu.
Fotograf, který fotil Paula McCartneyho.
Máš druhé místo na Festivalbaru a myslíš, že jsi bůhví co?
Řeknu ti tajemství, Gianno.
První místo je jediný vítěz. Druhá místa nikoho nezajímají.
Promiň, že jsem přišla pozdě. Promiň.
Sklapni. Víš, kolik takových jsem už viděla?
Vybuchnout a pak shořet?
Už mi do toho nic není.
Odcházím z Ricordi.
Jsi v pořádným průseru.
Vypadni!
Řekla jsem táhni!
Šestnáctka pryč, Jedenáctka sem.
Proč jsi tam přijela?
Protože bolest je povinná.
A utrpení je dobrovolné.
Řeklas: „Zavolám,“ ale nezavolala jsi.
To není pravda, volala jsem.
Měla jsi práci.
Máš hezkou blondýnu.
Do hajzlu. Jsi taky hezká, ale nevíš to.
Jinak bys v tomhle sajrajtu nehledala odvahu.
Jsem plná odvahy.
Jo? Podívej se na sebe!
Ne!
Ne, promiňte, paní Maionchiová už s námi nepracuje.
Jo, přesně.
Gianno, co je?
Dáš mi číslo na Davida Rogera Kranze?
- Nevím, jestli můžu. Je VIP. - Ano, vím, že je.
Je mi to fuk. Mara je pryč. Chci Kranzovo číslo.
Jestli ne, vezmu si ho sama.
Všichni říkají, že je ten pravý!
Ne, počkej. Gianno.
Gianno, nech toho! Ne! Gianno, dostáváš mě do maléru.
Kdyžtak jim řekni, že jsem ti vyhrožovala nožem.
Teplá krev, pěknej parfém, velké přívěsky pod jeho tričkem.
Marlon Brando, záležitost tanga.
Přívěsky pod tím tričkem.
To je o mně?
Jo, ale ať ti to nestoupne do hlavy.
Zvedni to. Řekni, že jsem se ještě nenarodila.
Ty ses ještě nenarodila? Fajn.
Ano, prosím?
Je tady, ale ještě se nenarodila.
Je to ten manažer, co tě nechal měsíc čekat.
Prý se postará o tvé narození.
Haló?
Ano. Tak jo. Děkuju.
Cigarety vykouřené ve spěchu,
oči bloumající ve výstřihu,
Ornella němá, pusu ti zavřela.
Zatímco auta měníš, motor měníš.
Latino milovník.
Dobře.
Musíme pro tebe vytvořit evropský zvuk.
Nech mě přemýšlet…
Možná znám někoho, kdo je pro tebe ten pravý.
- S Connym Plankem v Německu. - Takže bude spolupráce?
Ty snad nechceš?
Ano, ale co mám říct Ricordimu?
Že tu novou desku budeš produkovat sama.
Budeš dělat vlastní hudbu,
a můžou nastoupit, až přijde čas na distribuci.
Super!
Ale je tu jedna věc.
Potřebujeme peníze na produkci desky.
Můžeme si od nich půjčit.
Ale jestli se ta deska neprodá, budeš je muset vrátit.
Jsi pro?
Dobře, pane Kranzi.
Říkej mi Roger David.
KOLÍN
Podívej se na něj. Vezmeme ho?
Jistě.
- Kolín? - Jo, Kolín. Nastup.
- Díky! - Ahoj.
Nesnáším tanky, uniformy, pušky a tak.
To mi povídej!
Chtěl jsem jen hrát hokej,
ale ve Varšavě nemůžete hrát hokej, když se nepřihlásíte do armády.
Tak jsem utekl.
Jste muzikanti?
Ano. Nahráváme album.
- Conny, kde jsi? Jsme tady! - Gianno!
Ty jsi Krista?
Ahoj!
Vítám tě.
- Stefan! Gianna. - Ano.
- Pojď dovnitř. - Ahoj. Jdeme.
Musíš si najít vlastní rock.
Každá země má vlastní rock.
Jsi Italka.
Nástroje Maura Paganiho jsou středomořské.
Proto jsem ho chtěl tady, aby všechno kontaminoval.
Všechno je kontaminované. Nech se nakazit.
Nech se nakazit, Gianno.
Ale bez ztráty identity.
Společně můžeme vytvořit nový syntetický skopčácký metrorock.
Ty písničky, cos mi poslala, jsou dobré,
ale je třeba je rozebrat.
A předělat.
Znovuzrození
je lepší, než se narodit.
Cigarety vykouřené ve spěchu, oči bloumající ve výstřihu.
Ornella němá…
Recept ze Sieny! S rajčatovou omáčkou, bez kečupu.
Zatímco auta měníš, motor měníš,
latino milovník.
Latino milovník. Latino milovník…
Jo, je to dobré.
Zůstaň u svých fotek,
u tvých triků,
na prahu noci,
s tvými kresbami a pokřivenými historkami,
na prahu noci.
Pěkná dívko, nezůstávej sama na slunci,
latino milovník,
latino milovník.
„Latino milovníka“ znám zpaměti,
ale jedna písnička na album nestačí.
Už nemáme čas.
S Connym se nám pracuje dobře. Nech nás!
Conny nám neplatí.
Každý den nás tu stojí peníze, spoustu peněz!
Jestli nechceš, abych se opakoval, dodělej tohle zasraný album.
Dám ti ještě týden.
Nic víc.
Alternativou je požádat Ricordiho o další peníze.
Ale tentokrát půjdeš ty.
Dochází čas.
Ty… Díváš se na mě
Díváš se na mě, miluješ snění.
- Viděls… - Co je to?
- Odkud jsi přišel? - Přišel jsem fotit.
Neměl jsi chodit. Nepotřebuju tě.
- Volala jsi mi. - Ne, to si nepamatuju!
- Možná jsi byla opilá. - Jsem střízlivá.
- Nechci tě tady. - Proč to děláš?
Protože já rozhoduju, s kým chci trávit čas.
Nikoho nezajímá, jak se rozhodneš.
Teď děláš jen to, co ti řeknou.
Jen to, co ti řeknou.
Co se děje?
Nic. Nic se neděje.
To není pravda.
Když neumíš dát své city do hudby,
tak nevím, co tu děláme.
Pavel brzy odjíždí.
Zítra odjíždím.
Jen jsem chtěl…
poděkovat všem, jste jako rodina.
Chudák Stefan, ty…
Jaká škoda.
- Kam jedeš? - Včera se mi zdálo o býcích.
Jedu do Španělska.
- Španělsko? - Pěkný!
Jdu do studia. Mám nápad.
Ty, co se na mě díváš,
Vidíš býky ve tvém snu a sníš o Madridu.
Vyprávěj mi o mořských pannách a klamech tvého snu.
Ty, Evropane,
ty nikdy neztratíš cestu.
Miluješ divoce, vždy se svezeš,
abys šel dál.
Cestuješ s nejistým vzduchem, vypadáš skoro jako básník
ve tvých bulvárech.
Ty, Evropane,
vezmi štěstí na projížďku.
Všechny potkáváš náhodou, do Varšavy se nevrátíš,
abys nebyl vojákem.
Bravo! To je dobrý.
Hned jsem tu.
Co chceš?
Našla jsem odvahu.
Už neberu, ale zmizela jsi.
Zmizela jsem?
Gianno, ty tu nejsi. Nikdy jsi nebyla.
Nechci tě pro sebe.
Chci tě pro tebe.
Chápeš?
Co mám udělat?
Nevím.
Já už ani nevím.
Ale já nejsem řešení.
Jaké to je?
Hej! Ptala jsem se, jaké to je.
Moje hudba je ti fuk.
- Ne, to není pravda. - Jo, jasně…
Zazpívej „Latino milovníka“.
Napsala jsem to pro tebe…
Není to…
Sklapni! Debile. Zavři to okno. Cítím benzín.
Zavřít okno? Kouřím a je vedro.
Stejně nakonec všichni zemřeme.
Co to sakra děláš? Dívej se dopředu!
Nedělej kompromisy. Jsi vše, co máš.
To bude na chvíli stačit.
To je celé?
Nedělej kompromisy.
Jsi vše, co máš.
Nedělej kompromisy. Jsi vše, co máš.
Musíš jít víc pop.
Musíš jít za Mikem Bongiornem, za Pippem Baudem,
musíš se oblékat jinak.
Už žádné kožené kalhoty a krautrock.
Tohle v Itálii nefunguje. Ženy dělají pop.
- Taková nejsem. - Naučíš se to.
Nedělej kompromisy. Jsi vše, co máš.
Když v Německu prodáš 250 000 desek,
v Itálii mezi svými lidmi musíš prodat milion.
Napiš mi hit, který bude v Itálii rockový.
Jeden hit, Gianno. Nebo půjdeme domů.
Jeden.
Jeden hit.
Nedělej kompromisy.
Jeden hit.
Pokud máš nějaké nápady, nahraj je tam.
Sting napsal celé album, když byl nemocný.
Už jsem zamluvil studio.
Nenecháme se zastavit nehodou.
Počkej!
Cítíš to?
Co?
Benzín. Je to čím dál silnější.
Není to tu cítit benzínem.
Mysli na hit.
Pamatuj si to.
Jeden hit.
Nebo půjdeme domů.
Jeden hit.
Jdeš pozdě.
Jdeš pozdě!
Slyšelas mě?
Ano. Promiň.
Už musím jít. Conny bude za deset minut k dispozici.
Jdi dovnitř, dej si kafe a přidej se k němu.
- Běž! - Ano.
Jsme připraveni?
Tři, dva…
Slyším hlas, který tiše mluví hluboko ve mně.
Jako z černé propasti, ptá se „Proč?“
Pak uvnitř křičí…
To není špatný. Zopakujeme to?
Jo, promiň. Mám to.
To nic. Zopakujeme to.
Udělám to znovu.
Dobře. Pokračuj.
- Pojď… - Počkej, promiň… Jdeme.
Tři, dva…
Slyším hlas, který tiše mluví hluboko ve mně.
Zamčený v…
Ne, promiň…
Až budeš připravena…
znovu.
Cítím benzín!
Cítím benzín.
Tak se podíváme.
Cítím benzín.
Cítíš to?
Nic necítím. Ne.
Udělám to znovu. Promiň, znovu. Mám to.
- Určitě? - Jo.
Dobře.
Gianno?
- Jo. - Tři…
Dva, jedna…
Slyším hlas, který tiše mluví hluboko ve mně.
Ne.
Spletla jsem se.
Můžeš se podívat?
Rychle. Dělej.
Hlavně klid.
Vyhoď tu zmrzlinu, je otrávená!
Je to otrávené, vyhoď to!
Gianno.
Jsi v pořádku?
Gianno.
- Co je? - Hej!
- Cože? - Zabila jsem ho.
Co?
- Je mrtvý. - Nic tam není.
- Ne…
Zajdi na chvíli do hotelu a odpočiň si, jo?
- To nic. - Jdeš se mnou? Můžeme šukat?
- Odveď ho ven. - Pojď, Stefane.
Ne?
Proč se pohybují zpomaleně?
- Sedni si. - Jsou zpomalení…
- To nic. - Proč jsou zpomalení?
- Ale proč? - Neboj.
To nic.
Všichni se pohybují zpomaleně.
Co to děláš? Co to děláš, Gianno?
„V pondělí 18. dubna Gianna vstala.“
- Dej mi ty papíry. - „V 9:04 snídala.“
- „V 9:13 hrála na klavír, v 10:00…“ - Dej mi to!
- „Nic nenapsala!“ - Dej mi je.
„Někdy vynechá oběd.
Odpoledne v jednu pije pivo.
Pak jí. Je často unavená.“
Gianno!
„Řešili jsme to a Gianna řekla, že nechce rodinu“?
Dej mi to.
„Nechce vazby. Možná miluje Carlu.“
- Co to sakra je? Jsi špión? - Nic.
- Pracuješ pro Rogera. Běž pryč! Debile! - Uklidni se.
- Vypadni! - Co to kurva…? Uklidni se!
Vypadni! Běž pryč!
Mysli na hit…
Jdeš pozdě!
- Dám ti ještě týden. - Odcházím z Ricordi.
Vypadni. Běž!
- Gianno! - Dělám si, co chci.
- Jeden hit. - Ty jsi blázen. Blázen!
Nebo jsme skončili.
Šílená.
Gianno?
Otevři dveře!
To jsme my.
Marcu?
- Otevři, Gianno. - Marcu.
- Otevři, prosím! - Marcu… Marcu!
- Otevři, prosím! - Marcu.
- Gianno! - Marcu.
- Probuď se, Marcu. Marcu, vzbuď se! - Otevři, prosím. Otevři.
- Marcu! - Gianno!
Haló, Marcu!
Marcu.
Marcu, vzbuď se.
Pomoz mi… Marcu.
Marc se nebudí!
Marc se nebudí. Nebudí se, Marc.
- Nikdo tam není. - Ne, Marcu. Marc.
Marcu.
Probuď se! Pomoz mi.
- Už jdu. Vstávej, Gianno. - Jak… Chci vědět…
- Ne… - Vstávej. Pojď. No tak.
Jsme propojeni. Zavolej Jedenáctce, ta ví všechno.
Ví všechno. Zavolej Jedenáctce. Marcu.
- Gianno, vstaň. - Marcu, vstávej.
- Gianno! - Nemůžu.
Je to moje vina…
- To nic. - Jsme propojeni.
Bombardují všechno.
Marcu.
- Co budeme dělat? - Měli bychom ji vzít do nemocnice.
Jsi čarodějnice.
Běž pryč.
- Prosím. Uklidni se. - Ne, nech mě. Nemůžu se narodit.
Uklidni se, prosím. Roger přijde.
Je to moje vina…
Kde jsme?
V Německu.
Je tam ještě Siena?
Proč ne? Proč by tam už neměla být Siena?
Bombardují všechno. Bombardují.
Co je dnes za den?
Třetího července.
Třetího?
Carla, Marc a já jsou tři.
Tři.
Tři krát tři, devět. Perfektní číslo.
Ale já a Carla jsme dvě.
Devět plus dva, jedenáct.
Jedenáct!
Carla je má Jedenáctka.
Je Jedenáctka.
Ale já jsem Gianna. Jedna.
Gianna je jedna.
Zatímco červenec…
Červenec je…
Červenec je sedm.
Přidejte sedm, tři a jedna…
Sedm, tři, jedna… je jedenáct. Jedenáctka. Vždy je jedenáctka.
Jedenáctka se vrátí.
Neboj.
O všechno se teď postarám.
Můj otec je v Německu. Je tu Marc? Marcu?
Gianno…
Tati? Proč jsi tady?
Zlatíčko. Moje holčičko.
Vezmu tě domů.
Marc je tu taky. A Marc půjde se mnou.
Hej.
Pojď ke mně.
- Klid. - Dobře.
Pojď ke mně.
Marcu.
- Tati… - Ano?
- Je tu kočka, ať zmizí! - Kde?
- Mám astma, tati. Nemůžu dýchat! - Ne.
- Mám astma, tati! - Gianno!
Ať zmizí!
- Gianno, zlato. Gianno. - Tati.
Zlato, žádná kočka tu není. Musíme do Milána.
- Mám astma. Umřu. Pošli to pryč. - Pošlu ji pryč. Zlá kočko, kšá!
- Ne, tati, je tu kočka! Pošli ji pryč! - Ne. Žádná tu není, Gianno!
Dělám to pro tebe.
Rozumíš?
Marcu!
Marcu…
Tati…
Gianno, no tak. Gianno…
Neboj, zlato. Neboj.
Poslyš, zazpíváš tátovi?
Zpívám mimo rytmus.
Zpívá mimo rytmus…
Dobře… a když otevřu pusu, vlezou do ní mravenci.
Žádní tu nejsou, Gianno.
- Ne? - Ne.
Zpívej a pak se uvidí.
Zpívej! Děvko.
Zpívej, děvko, dej mi ránu!
Zpívej!
- Zpívej! - Uklidni se.
Vrátíš se,
já vím, že se vrátíš.
A až se to stane,
budeš se mnou.
Najdeš všechno,
a nebudeš mě
už moci opustit.
Marcu.
Marcu… Tady je moje máma.
V autě ho taky zmiňovala.
Pusť mě dovnitř, mami.
- Gianno! - Pusť mě.
Co máš za lubem?
Pusť mě dovnitř. Musím se narodit.
- Poroď mě. - Gianno!
- Giannino… - Poroď mě. Neboj se.
Gianno, vstávej. Co to děláš?
Poroď mě znovu, mami.
Giannino, zlato…
- Tati… - Povídej, zlato. Řekni mi to.
Přinesl jsi tu vlajku?
Jasně! Přinesl jsem vlajku, ne?
- Zabalíš mě do vlajky? - Samozřejmě. Zabalím tě do vlajky.
Zabal mě do… Tati, proč brečíš, tati?
Nebrečím. Něco se mi dostalo do oka.
Jedenáctka.
Jedenáctka…
Moje Jedenáctka.
Jsi moje Jedenáctka.
Potřebuju čůrat, tati.
Vezmi si jednu.
Víš, že jenom kecá, že jo?
Jak může říct, že neexistuju, Gianno?
Gianno, jsem tady.
Podívej se na mě.
Dej mi pusu.
Dotkni se mě, Gianno.
Vezmi si to.
Neber to.
Nedělej to.
Gianno, nedělej to.
Nedělej to.
Dal jsem jí Xerinax. Musí to brát alespoň týden.
Může to být psychotický nástup halucinačního typu.
Možná bude muset jít na specializovanou kliniku.
Do blázince?
Už jim tak neříkáme.
Co kdybych vám řekla, že brala LSD?
Změnilo by se něco?
Pokud dojde k psychotickému nástupu,
může mít větší šanci na regresi.
Uděláme to takhle.
Budeme ji několik týdnů sledovat a pak se rozhodneme, co dál.
Nechci jít do cvokárny.
Ty běž!
Pojď, Gianno.
Vlastně nepůjdeš.
Zůstanu tady. Pomůžu jí.
Neumím hrát na klavír!
Hej… No tak!
Jestli se mi znetvoří ruce…
- Hej… - Je mi zima.
Dáme si horkou vanu. Smrdíš.
Je mi zima, mami.
Tady máš…
Tvoje kůže je mojí kůží,
která už nemá barvu.
Jsem krví ve tvé krvi,
jen samotná duše.
Tvůj příběh je mým příběhem,
moje oči jsou tvé.
Můj čas je tvým časem,
osudem, který nemáš.
Leť, leť, leť, moje mysl letí,
Leť, leť, leť, kdo mě odnese.
Leť, leť, leť, zapomněl jsi na mě.
Neznáš mě, právě jsem se narodila.
Už nezáleží na tom, kdo jsem.
Jsem jako kapka vody
a prším v poušti.
Kapka vody, co se vlévá
do moře.
Nakažená.
Proč sis u doktora vymyslela to LSD?
Abych ti pomohla.
Hledala jsi mě.
Když někoho miluješ, je jedno, jak dlouho jste od sebe.
Protože víš, že je uvnitř tebe.
Myslím, že máš uvnitř armádu.
To není pravda!
Když Marc neexistuje, koho jsem šukala?
Nevím.
Říkala jsem ti, že máš uvnitř armádu.
Napsala jsem mu písničku.
- Jo? - Jo.
Kterou?
„Latino milovník“.
Zazpívej mi „Ameriku“.
Ne.
Jo, zazpívej „Ameriku“.
Budu hledat, vždycky jsem si říkala, že budu hledat,
dnes zůstanu sama se sebou, to stačí.
Nikdo mě nevidí.
Inspirovala jsi mě k napsání „Ameriky“, víš?
Marc si nepamatoval jediné slovo „Latino milovníka“.
Ani jedno.
Není správné, když někomu napíšeš písničku,
a nepamatují si text.
- To není možné. - Hej…
NEDĚLEJ KOMPROMISY. JSI VŠE, CO MÁŠ.
Conny!
Ahoj.
Roger říká, že jsem připravená. Co když to nezvládnu?
Co když se seknu? Co když už neumím zpívat?
Když můj hlas nevyjde ven?
Po tom, čím sis prošla, se nebudeš ničeho bát.
Pro lidi jako my existuje jen hudba.
A jen hudba nás zachrání.
Zapálila jsem ti svíčku.
- Připravena? - Ano.
Strach neexistuje.
Pro lidi jako my existuje jen hudba.
Hledala jsi mě?
Nevím, jestli to zvládne.
Ne. Už je pozdě.
- Ale pořád je zranitelná. - Podepsali jsme smlouvu. Tečka!
Jsi její kamarádka.
Tak tam jdi a buď její kamarádka.
Řekni jí, že je všechno v pořádku.
Rozumíš?
Všechno je v pořádku! Jen tohle!
Jsme připraveni. Pět minut.
Gianna!
Jestli večer nikam nevyrazíš,
namažeš si housku, zatímco koukáš na telku.
Ty taky?
Usínáš s někým,
koho na denním světle už nepoznáš.
Ty taky?
Bravo!
Zavolám ti nebo ne?
Moje morálka je v háji.
Zavoláš mi nebo ne?
Kdoví, kdo zvítězí.
Tahle láska je plynová komora,
hořící dům ve městě,
tahle láska je tenké ostří,
zpomalená scéna.
Tahle láska je bombou v hotelu,
tahle láska je léčkou v ringu,
plamenem, který vybouchne na obloze.
Tahle láska je jedovatá zmrzlina.
GIANNA VYHRÁVÁ FESTIVALBAR S „FOTOROMANZA“.
GIANNA ZA FOTOROMANZU PŘEDEVŠÍM ZÍSKALA DVĚ ZLATÉ DESKY.
GIANNA NANNINIOVÁ JE ZNOVUZROZENÁ A PÍŠE JEDEN HIT ZA DRUHÝM.
Gianna!
- Co táta? - No…
Tati!
Gianno.
Vrátíš se, protože
ztratit jeden druhého je nemožné.
Jsme řekou mraků,
kde plavou sny.
Pamatuješ…
jak jsem nechtěl, abys uváděla na desku naše příjmení,
protože jsem se styděl?
Kdyby nebylo tebe, teď by naše příjmení…
nestálo za nic.
Můj živote,
drž mě pevně, ať přežiju.
Je to jako ponořit se do moře slz,
ten příběh, který mluví o nás.
Vrátíš se.
A bude to krásný den.
Akrobatický ráj.
Naše objetí se světem.
V životě jsem udělal tolik chyb, Gianno.
Ale jednu věc jsem udělal dobře.
Tebe.
Jsi moje mistrovské dílo.
Hej.
Na vinici. Tamhle!
Vracím se tam, kde jsem začala.
Zhasnu světla a ty odsud zmizíš.
Jen pár okamžiků
mimo tuhle mlhu.
Za bouřkou
je dlouhá a jasná noc.
Ta skončí,
ale je to ta něha,
co nás děsí.
Jsi v mé duši
a tam tě navždy opustím.
Jsi v každé mé části, cítím, jak sestupuješ dolů,
mezi každým nádechem a tepem srdce.
Jsi v mé duši,
jsi v mé duši.
V tomhle bezbranném prostoru.
Všechno začíná u tebe, nepotřebujeme důvod,
jsme tělo a dech,
kapka po kapce,
bok po boku.
„…VŽDYCKY EXISTUJE ALTERNATIVA, SMRT JE POVINNÁ, ALE VĚK JE VOLBA.“
PĚKNÁ REBELKA
Jsem ohňostroj, pár vzpomínek.
Zařízení, které se zbláznilo, nová trajektorie.
Moudrem příběhu je, že vždy existuje alternativa.
Smrt je povinná, ale věk je volba.
Devatenáct set osmdesát tři,
Devatenáct set osmdesát tři.
Narodila jsem se bez pohlaví. Devatenáct set osmdesát tři.
Jsem oběť a kat. Jsem světlo a pak tma.
Jsem světlo a pak tma.
NE NUKLEÁRNÍM TESTŮM
Jen tu stojíme a zíráme,
ale někdy je konec pouze začátek.
Vždycky je tu další kolo, více rock'n'rollu.
Je to naše show.
Respektujte přechod v soudný den.
Někdy je to konec, ale ty jsi začátek.
Vždycky je tu další kolo, deset tisíc wattů.
Je to naše show.
Každý den kapka jedu.
Už jsme imunní.
Tolik zmijí na ulici,
kdo by to čekal.
Každý den kapka jedu.
Devatenáct set osmdesát tři.
Narodila jsem se bez pohlaví.
Devatenáct set osmdesát tři.
Jsem oběť a kat.
Devatenáct set osmdesát tři.
Jsem světlo a pak tma,
jsem ohňostroj, pár vzpomínek.
Zařízení, které se zbláznilo, nová trajektorie.
Moudrem příběhu je, že vždy existuje alternativa.
Smrt je povinná, ale věk je volba.
„…A JÁ SI TOHLE NEVYMYSLELA.“ GIANNA NANNINIOVÁ
Překlad titulků: Rudolf Havlík