Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Film prikazuje rekonstrukcije stvarnih događaja dramatiziranih pod nadzorom
slovačke policije, a na temelju slučajeva i iskaza svjedoka.
Godišnje u Slovačkoj nestane više od 1300 auta.
Najviše se kradu marke Volkswagen, Škoda i Fiat.
Britanska služba NaVCIS ukazuje na veliku bandu kradljivaca auta
koja je aktivna u Slovačkoj.
Prema podacima, odgovorna je za krađu stotine auta u godini.
18. rujan 2018.
Tim Alfa za OK1. Stigli smo na lokaciju.
Ulazimo u obiteljsku kuću.
Nema nasilnog ulaska.
Tim Bravo, na lokaciji smo. Dođite u 7. blok, 4. kat.
OK1 svim jedinicama: pristupite s oprezom.
Počinitelji bi mogli biti naoružani i opasni.
Tim Bravo, na krovu smo. Idemo prema prozoru na 4. katu.
Primljeno.
Približavamo se garaži. Potvrđujemo tri subjekta na lokaciji.
Sumnjivci potvrđeni. Čekamo signal.
Započinjemo odbrojavanje. Malj na dva, prodor kroz prozor na jedan.
Pet.
Četiri.
Tri.
Dva.
Policija! -Jedan.
17. veljače 2017.
Uz financijsku potporu
Tata mi je umro kad sam imao 12 godina.
Taman sam ulazio u tinejdžersku fazu, baš kao i moj brat.
Mama nas nije mogla pratiti.
Nije nas uspjela držati unutar granica.
Bila je jako tužna zbog toga, godinama je patila.
Ukrao sam prvi auto s 14 ili 15 godina.
Ali tad je cilj bio provozati se.
S 15 godina uhitili su me.
Nakon dvije godina zatvora, pridružio sam se ekipi koja to radi za novac.
Nisam razmišljao. Bio sam mlad i nije me bilo briga.
Na kraju sam odslužio oko 15 godina.
Dok sam bio mlad, mislio sam da je to dobar život.
Bilo je novca, zabava, popratnog šušura, ali...
Prekasno sam saznao da postoje i važnije stvari
poput obitelji, djece, doma, ljubavi.
S prvim zrakama zore, znam da nije bilo vrijedno.
Prošao sam kroz to i izgubio 15 godina života.
A to nikad neću dobiti natrag.
KRADLJIVCI AUTOMOBILA
To je bio moj prvi automobil, bila sam vezana uz njega.
Kako sam iz Kožica, na tablici je pisalo KE.
Svaki put prije spavanja pogledala bih kroz prozor i provjerila je li tamo.
Noću je bilo jako tiho.
Moja soba gledala je na parkiralište, ali ništa nisam čula.
Tog jutra krenula sam na posao.
Bio je to moj drugi dan na novom poslu.
Izišla sam i vidjela da mog auta nema.
Samo je nestao.
Probudite se za odlazak na posao ili obiteljski izlet,
uzmete ključeve od auta, a onda shvatite da ga nema.
Možda ste parkirali na nekom drugom mjestu, događa se.
Ali veće su šanse da vam je automobil ukraden.
Bila sam očajna.
Nadala sam se da nije ukraden, da ga je pauk odvukao.
Pitala sam gradsku službu za moju registracijsku oznaku.
Kad su potvrdili da je nemaju i rekli mi da zovem policiju,
bila sam shrvana.
Bio je to velik šok. Jedva da sam poznavala ljude.
Bila sam u Bratislavi sedam dana. Drugi dan na poslu.
Morala sam nazvati u ured, reći da neću doći
i objasniti im što se dogodilo.
Nije bilo nimalo ugodno. Nikome to ne bih poželjela.
Preselila sam se u Bratislavu krajem ožujka.
Sav novac koji sam imala, dala sam za auto.
Razvedena sam. Bivši muž i ja dogovorili smo se
da će naša kći koja je tada imala 14 godina ostati u Oravi,
a da ću je ja svaki vikend posjećivati.
Kako si nisam mogla priuštiti novi auto, to je bilo vrlo bolno.
Zovem se Tomaš i kuhar sam.
Moja Škoda Octavia ukradena je.
Ja sam Ingrid, radim u restoranu.
Moj je Peugeot ukraden.
Ja sam Adam, radim kao IT tehničar.
Ukrali su moju Škodu Octaviju.
Zovem se Jan. U mirovini sam, ali pomažem u građevini.
Ukrali su mi Peugeot 406.
Ja sam Eva, koncertna umjetnica. Podučavam i umjetnost.
Ukraden je moj Peugeot 206.
Ja sam Peter, poduzetnik sam. Ukradena je moja Seat Alhambra.
Ja sam Lukaš iz Bratislave. Ukraden je moj Volkswagen CC.
Zovem se Stanislava. Ja sam pedagoginja za posebne poduke.
Ukrali su nam Škodu Octaviju.
Kad sam nazvala kćer, rasplakala se.
Pitala me: "Mama, što ćeš učiniti?"
"Kako ćemo se vidjeti dok ja ne dođem u Bratislavu?"
Uza sve ostalo, morala sam tješiti kćer
i uvjeriti je da ćemo nekako pronaći rješenje.
Bilo mi je nevjerojatno teško.
Kontrolni centar 1000 svim patrolama na cesti.
Putnički automobil Volkswagen Passat,
sive boje, registarske oznake KE 900 LA.
Vozilo je...
754 Kontrolnom centru 1000.
Slijedim sumnjivo vozilo Štefanikovom ulicom prema centru.
754 Kontrolnom centru 1000. Provjera automobila negativna. Slijedi pretres.
U policijskoj postaji rekli su mi da, ako automobil ne pronađu u tjedan dana,
mogu zaboraviti na njega.
Da postoje jako male šanse da će ga naći,
da ću prije dobiti na lutriji nego vratiti auto.
Bez obzira na status u životu,
bili vi odvjetnik, liječnik, informatičar ili kuhar,
kad parkirate svoje vozilo na ulici, a nekom zaista zatreba
i ima potrebno znanje, nestat će.
Tad smo svi jednaki.
Da postoji ikakva pravda, neke se stvari ne bi događale.
Nikad nisam previše razmišljao o vlasnicima auta.
Lopovima je samo važna marka auta,
a ne životi drugih ljudi.
Postojala je potražnja za ranim modelima, ne samo jednim.
Kad smo znali da možemo prodati četiri-pet automobila,
a neke se marke uvijek prodaju dobro, poput Audija,
išli bismo u slučajnu potragu, samo da bacimo oko.
Često nismo našli što smo htjeli,
ali uvijek bismo izabrali nešto.
Čak i ako je kasnije samo stajao sa strane.
Bilo je vremena kad sam rekao
da imam dovoljno novca, da više nisam mlad.
Jedanput sam rekao curi: "Da dobivam 3000 eura na mjesec
i da se moram ustati u 5, raditi u Kia Motorsu od 6
te poslije smjene samo otići kući, ne bih to radio."
Tada je to bila velika svota, ljudi nisu zarađivali toliko.
A ja jesam, dvaput ili triput na tjedan.
Sudac je vozio auto koji sam ja ukrao.
Pojavio se smijući, "Ovoga si mi ti dovezao."
Čujem da sad postoji nova banda, neki mladi dečki.
Ne znam puno o njima.
Ja sam stara škola. U moje doba bilo je puno drukčije.
Ovi su dečki drukčiji, mlađi, imaju bolju opremu.
S pravom opremom i znanjem, mogu to obaviti u par sekundi.
Mikulik je. Molim? -Zovem radi Mercedesova sjedala.
Je li još uvijek dostupno? -Da, imamo ga.
Sve predajemo osobno. Ako ga želite, morate doći.
U redu. Dolazim popodne, ako vam odgovara.
Pošaljite mi adresu u poruci. -Hoću, na ovaj broj.
Još nešto.
Moja supruga udarila je branik na starijem Citroenu C5 iz 2006.
Imate li ga možda na stanju?
Nisam siguran, ali provjerit ću i nazvati vas.
Može, hvala. -Ali ne bi trebao biti problem.
Dogodilo se prije mjesec dana.
Saznali smo na sljedeći način.
Auto je bio na parkiralištu dok nas nije bilo.
Kad smo se nakon tjedan dana vratili, nije ga bilo.
Pronašli smo samo prazno parkirno mjesto,
razbijeno staklo na tlu i oštećenu bravu.
Te noći, 14. kolovoza,
radila sam na velikom službenom događaju.
Došla sam kući oko 1:30
i našla garažu praznu.
Bio je to šok. Jako veliki šok.
Nikad nisam mislila da bi netko provalio u garažu.
Spojena je s kućom.
Znači da su bili u mojoj kući.
Sigurno je pronašao kuku za ključeve. Znao je.
Znao je gdje će naći ključeve.
Trebalo mu je pet minuta.
U pet minuta ušli su u naše dvorište i otišli s autom.
Ne možeš se snaći u tuđoj kući u samo pet minuta.
Morao je detaljno promotriti kuću.
Mikulik je. -Zdravo.
Imamo branik za Citroen koji ste trebali.
Sjajno.
Možete ga podići. -Hvala.
Ne mogu odrediti točan datum,
vjerojatno nekad tijekom mog dvotjednog odmora
ili tjedan nakon što sam se vratila.
Auto nije bio tamo gdje sam ga parkirala.
Čuvala sam ga za sina koji je trebao napuniti 18.
Baš je polagao vozački, kanila sam ga dati njemu.
Imala sam sve isplanirano.
Bio je na servisu, imao novi akumulator.
Sve je bilo spremno.
Možda je taj tip nekako saznao.
Moja cura došla je kući i pitala: "Gdje ti je auto?"
"Cijelo si vrijeme kod kuće?" Jesam, auto mi je dolje.
"Nije." Stavi naočale i vidjet ćeš ga.
Onda sam otišao zapaliti i s balkona vidio
da mog auta zbilja nema.
Nikad nisam bio u toj situaciji. Koga da zovem?
Nazvao sam policiju.
Rekli su: "Dobro, zapisat ćemo sve u stanici."
Proveo sam noć printajući letke o mom autu.
Opisivao sam gdje je izgreben kako bi ga identificirali.
Napravili smo nekih 50 letaka.
Lunjali smo gradom do 4 sata, lijepeći ih na vrata i zidove
u slučaju da ga netko vidi.
Nitko me nikad nije zvao.
Obitelj s dvoje djece ostala je bez starog, ali pouzdanog auta.
Ukraden je rano ujutro u stambenoj četvrti Žilina Hájik.
U Lučenecu, muškarac je parkirao auto, a kad se vratio, nije ga bilo.
Njegov auto, vrijedan 15 tisuća eura, ukraden je usred bijela dana.
Bijela Škoda Superb ukradena je u Gelnici 6. lipnja.
Počinitelji su nestali bez traga.
Stariji auto bio je parkiran ispred obiteljske kuće.
Međutim, ostalo je samo prazno mjesto.
Dva maskirana muškarca ukrala su auto u manje od tri minute.
Imali su metu, ignorirali su druge aute.
Krenuli su prema ulici gdje smo parkirali.
Imam informacije o njima.
Već neko vrijeme pratimo njihove aktivnosti
i pratimo aute koji nestaju u Bratislavi.
Imamo indicije kamo auti idu i tko stoji iza toga.
Ti su dečki mladi, imaju između 22 i 30 godina.
Veća su ekipa s onima koji donose odluke.
Vođa je tip po imenu Mikulik,
a on je uveo i ostale u taj posao.
On nadgleda prodaju,
što se krade, gdje se nabavlja, gdje se prodaje i rastavlja.
On kontaktira i s korisnicima.
Njegova je desna ruka Smrek.
Nadimak mu je Smretčo, Smreka.
Koordinira s njim sva najvažnija pitanja.
Drugi su dečki Patrik Dula
i Branislav Hrušovský ili Hruška.
Oni su više snagatori. Dečki za jednostavne poslove.
Idu po automobile i dovezu ih s točke A do točke B.
Ta je četveročlana skupina najvidljivija,
ali u pozadini stoji puno veća organizacija.
Na kraju, sve ovisi o tome što policija može saznati i tužiti.
Ovi počinitelji su mlađi od onih u negdašnjim bandama.
Pripadaju drukčijoj generaciji, drukčije razmišljaju.
Imaju drukčije iskustvo i znanje od svojih starijih.
Razlika je možda u tome što imaju profinjeno razumijevanje
načina na koji se radi posao i prikrivaju tragovi,
predaje plijen i tako dalje.
Vjerojatno uče i od starijih,
vide što je bilo drukčije i pogrešno, što treba popraviti.
Uz to kombinirano znanje, bolje rade.
Nekoliko mjeseci kasnije, nazvao me istražitelj.
Nije mi izravno rekao, ali osjetila sam.
Ti isti tipovi ukrali su i moj auto.
Bilo je čak i na vijestima.
Izvještavali su o bandi Leopoldov
koja je ukrala oko 26 auta.
I dalje se nadam da ću ga pronaći. Možda na internetu.
Ili na stranici neke zajednice.
Vlasnik je parkirao auto na samo nekoliko minuta.
Ali to je svejedno bilo dovoljno da ga ukradu.
Organizirane automobilističke bande izvoze aute iz Slovačke.
Postoji glasina o fantomu koji operira u Leopoldovu.
Svi su znali tko je on. Policija i tužitelj znali su.
Svejedno je bio slobodan.
Govorilo se da ga štite visokorangirani službenici
jer je imao informacije zbog kojih je mogao raditi što želi.
U teoriji, možda postoji neka veza,
motivacija za rasipnim životom
pomoću relativno brzih i jednostavnih krađa.
Bili smo legendarni, sve smo imali.
Imali smo novac, djevojke, aute, stanove.
Baš sve. Živjeli smo...
Ne znam kako se izraziti. Izvan svih granica.
Ti dečki htjeli su... Svi žele dobar život.
Danas je to sve mlađarija, ali posao se promijenio.
Tada smo zaradili neku lovu i sve prokockali.
Kupili smo novu opremu, otišli na odmor ili utakmicu.
Na utakmicu Real Madrida privatnim avionom. Ludo, zar ne?
I sve si mogao već sutradan povratiti.
Bilo je puno mogućnosti, samo ih je trebalo zgrabiti.
Kao da ideš na posao.
Nije bilo nalik nečemu ilegalnom. Posao kao i svaki drugi.
Ali običan posao traje od 9 do 17,
dok si s ovim gotov u 20 minuta.
Kako je mnogima normalno raditi tijekom dana
i štedjeti novac,
tako je ovim ljudima normalno ovo čime se bave.
Jedna vrsta normalizacije.
Ti ljudi oblikovani su tako da sve žele puno brže.
Za njih je to regularan posao, način da prežive
i omogućava im da brzo zadovolje svoju motivaciju.
Svi u ovom poslu zaradili su ozbiljan novac.
Jednom kad ga zgrabe, svi imaju poroke. "Normalno" je rijetkost.
Postoje različite priče o tim ljudima,
različite vrste.
Postojao je jedan inteligentan tip, završio je mrtav u jarku.
Možda je okrao krivu osobu, ne znam, ali bio je pametan.
Nitko ne zna da postojite, a tako morate i živjeti.
Ako se hvališeš, jedan si dan na vrhu, a drugi na dnu.
U čemu je poanta?
Navečer nakon posla, gđa Daniela parkirala je ovdje.
Sljedećeg jutra, doživjela je šok.
Došla sam oko 8:45, spremna za posao,
ali mog auta nije bilo na parkiralištu.
Odmah je nazvala policiju koja je osigurala mjesto zločina.
Ovo je složen slučaj, ukazuje na pažljivo planiranje.
Sigurno su razumjeli sustav, znali su kako radi.
Provalili su u auto mehanički,
čistom silom. Koristili su ključ ili ometač.
Kad su ušli, pregazili su elektronički sigurnosni sustav.
Postavili su sofisticirani sustav kako bi oponašao imobilizator,
otvorili haubu i došli do motora.
Izvadili su originalnu upravljačku jedinicu
i zamijenili je identičnom, zajedno s imobilizatorom.
Saznanja pokazuju
da se počinitelji fokusiraju na specifične modele vozila.
Primarne su mete Škoda Fabia, Škoda Octavia i Volkswagen Golf.
Ukupno je nestalo devet takvih vozila.
Znam da su ukrali više vozila kad su ukrali i moje.
Istražitelj je spomenuo ukradene Octavije.
Škode su najčešće mete kod krađa vozila.
Ta se marka najčešće krade.
Svi vlasnici Škoda moraju biti na oprezu.
U ovoj zemlji ljudi žele Škode, Volkswagene, Audije.
Ta su vozila tražena.
Neki ljudi žele francuska vozila, ali njih je malo.
Japanski se auti ne kvare, nitko ih ne želi.
Postoje marke vozila koje su tražene.
Danas je određena vozila lakše ukrasti.
Nekoć je krađa auta trajala dulje.
Morao si obiti bravu, dati izraditi ključ.
Kratko si bio kod auta, ali izrada ključa trajala je.
Danas kad imamo aute bez ključa,
sustave otključavanja bez ključa i ostalo,
možeš se odvesti za pet sekundi.
Što je vozilo vrjednije, to ga je lakše ukrasti.
Danas se luksuzni automobili pale bez ključa. Sve se može ukrasti.
Ali dodali su bateriju sa senzorom pokreta,
i ako se auto neko vrijeme ne miče, ne mogu uhvatiti signal.
Repetitor pojačava signal automobilskog ključa.
U biti...
Imate ključ, auto se pali bez ključa, a on vam je u džepu.
Dok se vi udaljujete, ja vas pratim s repetitorom.
Moj prijatelj stoji kraj auta koji želimo ukrasti
i ja pokušavam pojačati signal ključa
kako bi auto mislio da je kod mog prijatelja.
Otključa se, on uskoči unutra, upali ga i odveze se.
Ova inovacija dolazi sa Zapada
gdje su takve krađe najčešće.
Dva lopova s kapuljačama približavaju se kući držeći relejni okvir.
Vlasnik spava u kući dok je daljinski u hodniku.
Inače daljinski mora biti unutar jednog metra od auta.
Okvir ima čitač koji pojačava signal
tako da mogu otvoriti auto s udaljenosti od nekoliko metara.
Treći lopov ulazi i odvozi se, a ljudi s okvirom bježe.
Tehnički gledano, ništa ne kradete jer nema nasilnog ulaska.
Ako vas zaustavi policija, upalio je. Pa što?
Međutim, jedanput kad ga ugasite, neće se upaliti. Trebaju vam ometači.
Ometači blokiraju sve uokolo, nitko ne može zaključati ili otključati auto.
Kaos. Auto mora odmah otići.
Morate maknuti radio pa ništa ne vidite i ne čujete.
Sve je u radiju i zato mora van kako ne bi prenosio.
Zatim morate pronaći sustav "LoJack", ali ti su GSM uređaji
mali, ne trebaju napajanje. Teško ih je pronaći.
Jednostavno je previše muke.
Kad sam se sabrala, shvatila sam koliko to mijenja našu svakodnevicu.
Moj suprug puno putuje radi posla.
Imamo prerano rođenu kćer koja ima mnogobrojne dijagnoze.
Tada nije još hodala.
Vodili smo je na razne terapije. Puno smo se vozili.
Sinulo nam je da smo u velikoj nevolji.
S djetetom koje ne hoda, trebao nam je auto.
Bio nam je nužan.
Zato smo se pitali trebamo li ga kupiti
ili potrošiti novac na terapije i rehabilitaciju
kako bismo pomogli djetetu da prohoda.
Kako bi i dalje napredovala.
Imali smo puno pitanja o budućim koracima.
To su kreteni! Ali nastradat će.
To se ne radi, jednostavno nije fer.
Kao lopov, moraš imati čast. Ako je nemaš, debil si.
I to je to.
Ako vas policajac ulovi da pokradate invalida,
što mislite da će se dogoditi?
Nitko to ne voli.
Ali kad vas uhvate s autom nekog njemačkog šupka
koji ga uopće ne želi natrag i kojem će osiguranje platiti,
to je drukčija priča.
Jednom sam mrknuo Alhambru ili Multivana,
a kad sam pogledao unutra,
imao je sedam sjedala, od čega tri dječja.
Natočio sam auto jer je rezervoar bio skoro prazan
i parkirao ga kod policijske stanice da ga odmah mogu naći.
Morate to gledati na način da i Bog ponekad motri.
Ponašajte se tako da svi budu sretni.
Ne možeš pustiti nekog sirotana s troje djece da ide pješice.
Kad je došao Austrijanac, radovali smo se.
Osiguranje je sve platilo i nitko nije nastradao.
Čak mi se činilo da su namjerno dovezli te aute.
Često smo ih doslovno čekali na granici.
Polako smo ih pratili. Trebalo nam je 10 sekundi.
Ako stane pišati na benzinskoj, možemo to tamo riješiti.
Jedanput smo slučajno uzeli auto lokalnoj učiteljici.
Sjetio sam je se. Imala je testove djece.
Naravno da smo vratili auto zajedno s testovima.
Događa se. Ipak je to dvosmjerna ulica.
Greške se događaju kao i na svakom poslu. Samo ga vratiš.
Stalno sam se pitao,
"Da sam parkirao negdje drugdje, bi li se ovo dogodilo?"
Većina ljudi pomisli: "Mogao sam ga bolje parkirati.
Mogao sam biti oprezniji.
Trebao sam instalirati bolji sigurnosni sustav.
Trebao sam parkirati na sigurnom parkiralištu
ili sam trebao naći garažu."
Ali nekad nema veze s tim.
Stalno sam se pitao: "Što da sam..."
Čovjek, odnosno prava žrtva, takav incident shvati
kao pravi napad, narušavanje granica.
Često je to vrlo bolno i ranjivo iskustvo.
Sad znam da mi netko u svako doba može ući u kuću.
Garažna vrata kroz koja je ušao zapravo su staklena.
Može to učiniti kad poželi.
Njima je jednostavno nepojmljivo
da im je to netko učinio.
Često postanu anksiozni ili krive sebe,
postanu depresivni.
Znam o čemu govorim jer sam to i sama iskusila.
I meni je auto ukraden.
Što se tiče prekrivanja tragova,
posebice što se tiče krađa auta, generalno govoreći,
ne možete to učiniti bez potpore.
Bila to policija ili ured tužitelja.
Usuđujem se reći da to nitko ne radi bez zaštite.
Bilo to radi zahvalnosti ili za novac.
Moramo imati na umu da bi ljudi učinili svašta za novac.
Povijest nam pokazuje da su to osuđeni ljudi,
optuženi i osuđeni suci
koji su prodali milijunske slučajeve za mobitele ili torbice.
Tvrdim da se takva vrsta kaznenog djela uvijek zataška.
I tako će uvijek biti. Bez toga, ne možete se dugo baviti time.
Ako u kratkom roku nestane 100 auta u Bratislavi, policija mora reagirati.
Ti su ljudi dobro povezani, imaju prijatelje na pozicijama.
Ne može se pomesti pod tepih, moraju reagirati. To im je posao.
Ja znam puno policajaca.
Trude se da počinitelji budu osuđeni ili progonjeni
i da auti budu pronađeni, ako nisu rastavljeni ili prodani.
Mislim da su mladi policajci ambiciozni i da žele djelovati.
Problem krađe auta bio je zaista ozbiljan.
Mnogo je auta ukradeno, a malo ih je nađeno.
Novaci su se htjeli dokazati,
napredovati i poboljšati situaciju.
Okupili su se i dijelili ideje kako bi pristupili rješavanju problema.
Najvažnija osoba tog poduhvata je genij, najvještiji lopov.
Najdragocjeniji član skupine.
Zna kako otvoriti auto, upaliti ga.
Na koncu, on ga predaje vozaču koji ga transportira.
Ako policija uhvati nekoga, to često bude manje atraktivan vozač.
Genij ne uprlja ruke, nije uključen u transport.
Odvija se prirodno.
Nađeš ekipu, ljude s kojima možeš provesti život.
Imate isti životni put.
Ako policija uhvati jednoga od njih, možeš mirno spavati
jer znaš da te neće cinkati. I on zna isto za tebe.
Ako pronađu DNK, neće reći da je bio s tobom.
Reći će da se pomiješalo ili nešto slično.
Na kraju dana, shvaćaš
da prave prijatelje možeš nabrojiti na prste jedne ruke.
Netko mora vratiti auto, netko ga mora pokopati. Kao pogreb.
Prava mašinerija, kao u tvornici.
Živi organizam koji hraniš autima, a drugi žive od toga.
Sve ide dobro ako su oni odani tebi i ti njima.
Ako mene uhvate, šutjet ću. Ako uhvate njih, šutjet će.
Nema problema, nema pitanja. Saznaš tek kad se pojave problemi.
Svi dečki koji su ostali i imali problem
ponijeli su se tako da smo i dalje prijatelji.
2018. g., najveći broj krađa dogodio se na području Bratislave.
Baš kao i prethodne godine.
Najmanje krađa prijavljeno je u Banskoj Bistrici i Prešovu.
Zbilja ne znam. Nemam pojma.
Moj muž i ja mislimo da je ukraden radi dijelova.
Preko granice. Vjerojatno radi zamjenskih dijelova.
Svaki se detalj planira.
Kako i kamo doći, što uzeti i kamo to odvesti, kako razmontirati.
I svi idući koraci.
Možda se traži cijeli auto,
što znači da se krade i odmah skriva na nepoznatoj lokaciji.
Ili se traže samo dijelovi,
a u tom slučaju auto ide na lokaciju gdje se odmah rastavlja.
Reže se pilom ili slično. -Rastave ih ili prodaju netaknute.
Kad su rastavljeni, donose veću zaradu.
To je unosniji posao.
Također zahtijeva i više ljudi. Treba im radionica,
oprema i znanje.
Trebaju znati kako prodati. Dijelovi idu specifičnim klijentima.
Jednostavno smo ih našli. Tražili smo dijelove na internetu.
Našli smo njihove oglase na raznim prodajnim stranicama.
Kontaktirali smo s njima i tako je započela suradnja.
Tražili smo specifični dio, a oni su potvrdili da ga imaju.
Kad smo trebali motor, osobno smo provjerili.
Nije bilo problema.
Čak smo postali i prijatelji. Sve je teklo glatko.
Kad bismo nešto kupili, oni bi ubacili dar, neki radio.
Kupovali smo razne dijelove od njih.
Motore, remene, sjedala, ostale unutarnje komponente...
Sve što smo trebali.
Zanimljivo je da su osnovne modele auta
mogli rastaviti za 52 minute. Unutar sata.
Sve do posljednjeg dijela.
Imali su svoj način kako doći do motora.
Imali su višestruke premosnice za blokadu motora za razne modele.
Danas je izazovno mrknuti novi Mercedes.
Svi dijelovi imaju mikročipove jedinstvene za auto.
Ako želite promijeniti svjetlo ili neki elektronički dio,
morate ga instalirati i podesiti kako bi auto radio.
I odmah se vidi da je taj dio iz ukradenog auta.
Imamo dečke koji rješavaju softvere, ali prava je muka.
Nadala sam se da će pronaći moj auto.
Svaki put kad me istražitelj nazvao,
nadala sam se dobrim vijestima.
Ali kad su rekli da je motor nađen van Slovačke,
negdje u Mađarskoj,
moja se nada rasplinula.
Pretpostavljao sam odakle je.
Ponekad si kažeš da je iz pokvarenog auta
ili iz udarenog auta čiji je prednji dio prodan.
Takvi slučajevi sigurno postoje,
ali također postoji puno ukradenih auta.
Vidio sam kako mnoge od njih rastavljaju.
Vidio sam da nisu udareni, spaljeni ili potopljeni.
Očito su bili ukradeni, rastavljeni i prodani.
Cijene su nam bile zanimljive od početka,
prije nego što smo se bolje upoznali.
Postojala je velika razlika između cijena u trgovini
i njihovih cijena.
Uštedjeli smo toliko da nam se i put isplatio.
Nadzirali su ih i već su imali jednu blisku situaciju.
Prekinuli su ih dok su pokušavali ukrasti auto u Karlovoj Vesi
tijekom obilaska parkirališta za akciju te noći.
Policija slovačke republike, izvolite.
Zdravo, zovem od kuće.
S balkona vidim sumnjivog mladića oko auta.
Mota se okolo, viri unutra...
Pobjegli su u zadnji čas, taman prije dolaska patrole.
U ovom konkretnom slučaju počinitelj nije uhvaćen,
ni tijekom krađe auta, niti tijekom odvoženja.
To je bila točka preokreta i za policiju.
Nagnalo ih je da povećaju svoje napore i budu oprezniji,
pogotovo u prigradskim četvrtima Bratislave.
Jedna stvar vodila je drugoj,
a nakon ovog bliskog susreta, njihovo je samopoštovanje palo.
Rodio se strah, međusobno su se svađali.
Bilo je pitanje vremena kad će pogriješiti.
Elektroničkim sustavom prikupljanja cestarina na našim autocestama
upravlja državna tvrtka za autoceste.
Kad vozite autocestom, a ne platite cestarinu, svi znaju
da sustav zabilježi vozilo i izda se kazna.
Zabilježena je ruta od Karlove Vesi preko obilaznice u Bratislavi
u smjeru Trnave, možda Hlohoveca ili Leopoldova.
Sumnjivce iz bande presreli su
i pratili od točke A do točke B.
Od lokacije krađe sve do konačnog odredišta, više-manje.
Policija ništa nije prepustila slučaju
kako sumnjivcima ne bi dali šansu za bijeg
i kako bi izbjegli moguću pucnjavu, ne dao Bog.
Koliko znam, neki dečki imali su kriminalnu prošlost.
Proveli su godinu dana nadzirući ih.
Pratili su sve njihove aktivnosti.
Sve je kulminiralo velikom policijskom racijom.
Bila je zaista velika operacija.
Neobično velika za našu regionalnu policiju.
Samo broj uključenih policajaca
uvelike premašuje kapacitet našeg regionalnog sjedišta.
Dakle, možemo to nazvati značajnim događajem.
Bilo je zaista krupno.
Jedna od najvećih operacija koju sam iskusio.
Sudjelovalo je oko 250 policajaca,
uključujući specijalce i helikopter.
Da, operacija je bila sveobuhvatna.
Kako je bilo 11 meta, okupljeno je najmanje 11 timova.
Svaka je skupina imala pet do sedam auta.
Točan broj ovisio je o specifičnoj meti.
Taj cijeli konvoj krenuo je odavde prema Hlohovecu.
Nikamo nismo stali, auti se nisu mogli parkirati.
Bilo je izazovno sve organizirati.
Još važnije, službenici nisu znali što im je meta tog jutra.
Morali smo koordinirati da svi napadnu u isto vrijeme.
Angažirana je jedinica komandosa
jer je to ipak bila velika operacija.
Istražitelji nisu htjeli ništa podcijeniti
i pozvali su najbolje treniranu ekipu u slovačkoj policiji.
Tim Alfa za OK1: Stigli smo na lokaciju.
Ulazimo u obiteljsku kuću.
Neinvazivni ulaz.
Tim Bravo, na lokaciji smo. Uđite u 7. blok, 4. kat.
OK1 svim jedinicama: Oprezno pristupite.
Počinitelji su možda naoružani i opasni.
Tim Bravo. Na krovu smo, idemo prema prozoru na 4. katu.
Primljeno.
Približavamo se garaži. Tri sumnjivca potvrđena na lokaciji.
Sumnjivci potvrđeni. Čekamo signal.
Mene je u ovoj operaciji najviše iznenadio
sam počinitelj.
Kad sam ga vidio, nikad ne bih rekao
da je umiješan u automobilističku bandu.
Bio je otac malog djeteta.
Imao je igračke po cijeloj dnevnoj sobi.
Posve normalan tip. Nikad ne bih pogodio.
To me se najviše dojmilo.
Policija! Ruke na lice!
Osiguraj ga! Lisičine!
Pogledajte veliku raciju u zapadnoj Slovačkoj.
Specijalci su uhitili nekoliko osoba.
Bandu iz Hlohoveca sumnjiči se za kaznena djela nad imovinom,
za krađu auta u raznim dijelovima Bratislave
te za njihovo rastavljanje i prodaju dijelova.
U akciji je sudjelovalo preko 200 policajaca iz Bratislave,
Trnave, Nitre, Trenčina i Banske Bistrice.
Započinjemo odbrojavanje. Malj na dva, prodor kroz prozor na jedan.
Pet.
Četiri.
Tri.
Dva.
Policija! -Jedan.
Često stradaju članovi obitelji.
Urezala mi se jedna uspomena.
Žena u suzama mete krhotine stakla od nasilnog ulaska,
od razbijenog prozora.
Bilo je tužno.
Članovi obitelji često nisu ni za što krivi.
Moje kćeri sigurno će saznati tko sam bio prije njihova rođenja.
Nisam siguran kad ćemo, i hoćemo li im žena i ja reći.
Pretpostavljam da će saznati od drugih
i da ću im ja morati objasniti.
Radije bih im rekao kad budu imale 18 ili 19.
Kad malo sazru.
Pričekat ću i vidjeti što ću im reći kad dođe vrijeme za to.
Sad sam kod kuće...
Ne mogu ni zbrojiti kako treba.
Cure će imati pet godina. Plus devet mjeseci...
Uskoro će biti sedam godina.
Kad ukradeš veliki broj auta a da te ne uhvate,
ni policija ni itko drugi,
počinješ dobivati na samopouzdanju.
Misliš da si nezamjenjiv i nedodirljiv.
Tada krenu greške.
Puno je auta zaplijenjeno, bilo je puno dokaza.
Puno dijelova, puno gotovine.
Moji izvori kažu da je u jednoj kući bila ženska garderoba
u vrijednosti od 10 tisuća eura.
Navodno je sav novac stečen kriminalnim aktivnostima
i iskorišten za kupnju luksuznih darova za djevojku.
Četiri optužena muškarca trenutno su u pritvoru.
Sudac će u narednim danima odlučiti o kazni.
Automobilističke bande dobro će zapamtiti 2018-u,
jer ih sada ne lovi samo policija,
već i 130 tisuća korisnika aplikacije HAKA-e.
Mislim da nisu bili spremni na uhićenje.
Inače toliki broj ukradenih vozila ne bi bio pronađen,
zataškali bi svoje tragove.
Policija je zaplijenila nevjerojatnih 29 automobila,
desetke autoradija s GPS-om, upravljačke jedinice i dijelove.
Zaplijenjena je i oprema za krađu, uključujući ometače.
Šokirala me količina zaplijenjenog materijala,
količina dokaza na mjestu zločina.
Mislim na velik broj ključeva i raznih komponenti.
Sjećam se cijele upravljačke ploče i raznih svjetala.
Zaplijenjeno je 29 automobila.
Zajedno s motorima i raznim dijelovima,
upravljačkim jedinicama i drugim dijelovima rastavljenih vozila.
Bilo ih je na tisuće. Nemoguće za pobrojati.
Uz to, zaplijenili smo USB-e i mobitele
kako bismo pronašli komunikaciju i elektroničke podatke
koji bi nam dali dodatne dokaze
i pomogli ddokazati kriminalnu aktivnost.
U cijeloj svojoj karijeri, nikad se nisam susreo sa situacijom
u kojoj moramo analizirati toliko dokaza u jednom slučaju.
Bilo je toliko dijelova auta koje smo morali identificirati
da su sva tri slovačka instituta morala podijeliti posao
kako bi sve bilo gotovo u razumnom roku za završetak slučaja.
Na temelju naših otkrića i uzoraka vozila,
počinitelji su vjerojatno operirali po cijeloj Slovačkoj.
Broj ljudi bio je zaista golem.
Intenzivno smo radili četiri dana zaredom.
Nismo si mogli priuštiti odmor jer imali smo pravne rokove.
Kako bismo sve svladali, izračunali smo da je tijekom operacije,
u dva najnapornija dana,
popijeno 12 kilograma kave kako bismo mogli nastaviti dalje.
Kad je operacija krenula, u roku od mjesec dana našli smo druge lokacije.
Pregledali smo lokale.
Uspjeli smo pronaći dodatna četiri automobila.
Ukupno smo zaplijenili 34 automobila.
28. kolovoza jedva sam se uspjela suzdržati.
Nazvala me policajka i rekla da ima dobre vijesti.
Pitala sam se kakve bi to vijesti mogle biti.
Rekli su da su pronašli moj auto. Morala sam sjesti.
Počela sam vrištati.
"Dobre vijesti? Dobre? Ovo je jednostavno fantastično!"
Međutim, ja sam jedna od sretnika jer mi je policija našla auto.
Zvali su me iz policije i rekli da su pronašli auto.
Prvo nisam mogao vjerovati da je moj
nakon toliko dugo vremena, šest mjeseci.
Taj osjećaj mogu usporediti samo s dobitkom na lutriji.
Ne znam kakav je to osjećaj, ali mislim da je sličan.
Bio sam vani i imao dvije plastične vrećice. Znate, jaja, mlijeko...
Odjedanput me netko nazvao. Hrpa jedinica i nula.
Pomislio sam da je policija s novim informacijama.
Rekli su da su pronašli vozilo. Pitao sam zezaju li me.
Primili smo službeni dopis, pisalo je da je istraga zaključena.
Auto nije bio pronađen.
Nakon našeg priloga, nazvao nas je poduzetnik iz istočne Slovačke.
Dirnula ga je priča gđe Stanke.
Spojili smo ih, a rezultat je zaista impresivan.
Od danas, obitelj gđe Stanke može uživati u poklonu na četiri kotača.
Upoznali smo se. Dali su našim kćerima, Noemi i Ali, sitne darove.
I onda su nam dali auto!
Treći auto koji je stigao bio je za nas.
Bio nam je pravi šok. Postoje li takvi ljudi zaista?
Čuli su našu priču i darovali nam auto.
Rekla bih da se to ne događa često.
Jednostavno nevjerojatno, poput božićnog čuda.
Ne, moj auto nikad nije pronađen.
Voljela bih da krivci plate za to.
Nije bilo nikakve suradnje.
Nisu htjeli svjedočiti, priznati, dati izjavu.
Negirali su optužbe od početka do kraja.
Morali smo dokazati slučaj bez pomoći osumnjičenika.
Odbijali su surađivati tijekom cijelog trajanja istrage.
Samo su negirali.
Optuženi su tijekom cijelog procesa imali branitelja.
Bez sumnje, savjetovali su im da šute.
Na početku su šutjeli o svemu.
Nisu svjedočili, nisu htjeli govoriti.
Dvojica su bila slomljena zbog svega što se događalo.
Čuo sam da je jednom bilo zaista teško u pritvoru.
Pritvor često ostavi trag na mentalnom zdravlju optuženika.
Primjenjuje se presumpcija nevinosti i još ima nade za oslobođenje.
Jedan je izgledao kao se lomi i pita treba li govoriti.
Čak je počeo surađivati, ali onda se opet povukao.
Da je jedan od optuženika odlučio surađivati s institucijama,
svjedočiti i postati takozvani pokajnik,
to je moglo biti pogubno za druge.
Na temelju informacija koje smo imali, uspjeli smo dokazati
da su oni iz pritvora utjecali na druge koji su bili na slobodi,
kao i na potencijalne svjedoke.
To je utjecalo na njihovu odluku hoće li svjedočiti i kako.
Pročitao sam spis! Sve je protiv mene!
Ako neki idiot progovori, gotov sam.
Ne mogu razgovarati preko telefona.
Ona kuja Smretcho govorila je sranja
da smo ukrali Mercedes.
Učini mi uslugu. Riješi to.
Kužim, mirisni trag.
Ne govori sranja preko telefona.
Dobro, Gabi, sve što trebaš. Riješit ću to.
Smatraj to riješenim.
Osim poziva između optuženih i njihovog branitelja,
svi ostali pozivi bili su snimani.
Snima se zvuk u slučaju ometanja pravde, i ako treba,
snimke se transkribiraju i dodaju u sudski spis.
Uspjeli smo to jednostavno dokazati.
Dva ili tri mjeseca nakon uhićenja, na temelju tih dokaza,
tužitelj je podnio zahtjev za preventivni pritvor.
Ta je vrsta pritvora jako stroga. Nema komunikacije i posjetitelja,
osim ako mi ne dozvolimo.
Kako smo mogli dokazati njihov utjecaj na svjedoke
ili tada još neoptužene sumnjivce na slobodi,
sud je odobrio naš zahtjev
i pretvorio pritvor u preventivnu mjeru.
Ovime otvaram kriminalni slučaj
2 PV 21/17/1104-263.
Sud navodi da je poštovan petodnevni pripremni rok
te da su sve strane u postupku pristupne i pravno poučene.
Pozivam okružnog tužitelja da iznese optužnicu.
U skladu s Kaznenim zakonom 234(1),
podnosim tužbu protiv R. Mikulika, A. Smreka, M. Dule i B. Hrušovskog
koji se nalaze u pritvoru na adresi Chorvátska 5,
zbog sumnje da su počinili kazneno djelo krađe.
Činjenice ukazuju da su se optuženici ponašali na nezakonit način
te da su ukrali 24 parkirana i zaključana motorna vozila.
Time su prouzročili pozamašnu štetu od ukupno 164,417 eura.
Kriminalnu aktivnost dokazat ćemo izjavama svjedoka
kao i zaplijenjenim ukradenim dijelovima vozila,
mišljenjima stručnjaka, pretragom domova i nestambenih lokacija,
istragom mjesta zločina i drugim dokazima u spisu.
Nijedan optuženik nije priznao kriminalnu aktivnost.
Negiraju bilo kakvu uključenost u krađu vozila.
U skladu s tim, za optužene predlažem maksimalnu kaznu od 10 godina.
Na kraju su svi na prvom saslušanju dali izjave.
Optuženici se prema Zakonu o kaznenom postupku žele izjasniti
da ne poriču da su počinili djela navedena u optužnici.
Optuženi, imate mogućnost izjaviti da ste krivi,
nevini ili da ne osporavate optužnicu.
Svi optuženici odbili su surađivati s organima reda,
svjedočiti ili pomoći u istrazi kriminalnih aktivnosti.
Odlučili su se izjasniti krivima na glavnom saslušanju,
što je vrlo vješta taktika.
Izjašnjavam se krivim.
Kriv.
De facto, priznali su optužbe
i ostalo je samo donijeti kaznu.
Izjašnjavanjem krivim smatra se kao čin kajanja,
priznanje krivnje.
To može rezultirati smanjenom kaznom.
Optužba je utvrdila da je bilo 29 žrtava,
ali neslužbeno se govori o stotinama vozila.
Nije važno što organi reda znaju ili tvrde,
važno je što mogu dokazati.
Što je čudno, nisu priznati kao organizirana skupina,
unatoč tome što je četvero ljudi bilo uključeno.
Bilo je dokazano da su surađivali i sve zajedno radili.
Čim imamo dvoje ili troje ljudi, već govorimo o skupini.
Bilo ih je minimalno četiri. Četvorica su bila optužena.
Kako nisu bili smatrani skupinom, to je smanjilo krivicu.
To je očito bila organizirana skupina
s dodijeljenim individualnim ulogama
poput lopova, vozača, trgovca dijelovima i rastavljača.
Zatim su specifične uloge dodijeljene onima koji rastavljaju auto,
koji dogovaraju zbrinjavanje otpada preko drugih.
Kad razrežete auto, ostane vam otpad koji morate zbrinuti.
Zatim su imali osobe odgovorne za prodaju i distribuciju.
Suprotno onome što sugerirate u medijima,
u optužnici ne piše da je djelovala skupina.
U optužnici nema dokaza
da su optuženi djelovali unutar skupine.
Možda je uzrok nedostatak dokaza prikupljenih prije postupka
koji bi ukazali na raspodjelu zadataka ili na točnu hijerarhiju.
Zato to nije bio dio optužnice.
Ustanite.
Sud donosi presudu u ime Republike Slovačke.
Optuženici Roman Mikulík, Adam Smrek, Patrik Dula i Branislav Hrušovský
proglašeni su krivima po svim točkama optužnice.
Kazna je kako slijedi.
Optuženi Roman Mikulik, prema paragrafu 212(3)...
Bilo je vrlo iznenađujuće. Nažalost, u negativnom smislu.
Kazne su tužne kad ih usporedite s brojem ljudi koje su povrijedili.
Posljedice su trebale biti teže.
Nisam sretna s odlukom, nikad neću ni biti.
Dobili su uvjetnu kaznu, svaki po dvije godine.
U njihovom slučaju, rekao bih da je to smiješno.
Imao sam priliku pročitati nekoliko redaka presude.
Mislim da svi vide o čemu se tu radi.
Opet je vidljivo da je problem u višim slojevima vlade.
U tom je slučaju zanimljivo to što,
iako je na stotine policajaca mjesecima provodilo istragu,
slučaj je na sudu okončan u nekoliko tjedana.
Lopovi često dobiju nevjerojatno blage kazne
dok žrtve prime apsolutno minimalnu kompenzaciju.
Ljudi često ne mogu tražiti pravdu
jer su lopovi toliko lukavi da na papiru djeluje kao da su beskućnici.
Jako me razočaralo sučevo postupanje
i blage kazne koje im je dosudio.
Javnost bi činjenicu da se tužitelj nije žalio mogla smatrati
čudnom ili nepoštenom.
Teško je razumjeti njegove razloge.
Ima pravo odreći se prava na žalbu.
Možda ga je brinuo teret dokaza na glavnom saslušanju
s obzirom na to da je spis imao 5 tisuća stranica.
Ili se držao principa "zakašnjela pravda je uskraćena pravda".
Ne znam što misliti o tome.
Svi će biti pušteni za nekoliko mjeseci. Onda svi možemo tako.
To se mora promijeniti.
Ne može tako funkcionirati.
Zatvor može promijeniti mnoge.
Neki se mogu promijeniti nagore.
Na njima je hoće li moći normalno živjeti.
Kao što znamo, automobilski je posao unosan.
Brzo se zaradi, a relativno malo radi.
Naravno da ima rizika, ali pogledajte kakve su kazne.
Nisu tako visoke. Zato će ti ljudi uvijek biti na kušnji.
Iskreno, mislim da nema nade
da će se integrirati u normalnu svakodnevicu.
Uspjeli su povrijediti velik broj ljudi.
Nije ih zanimala bol i šteta koju su prouzročili.
Prilično sam skeptična oko toga.
Broj ukradenih auta prije i poslije operacije pokazuje
da su brojke u četvrtom okrugu Bratislave
pale za 80 posto.
Statistika također pokazuje pad u cijeloj Bratislavi,
a situacija je otada ostala relativno stabilna.
To ukazuje na dugoročni efekt. Zasad.
DANAS
Više alternativnih kazni, manje godina iza rešetaka,
i niže kazne za kaznena djela protiv imovine.
To su obećanja za novi Kazneni zakon ministra Karasa.
Amandmani u području kaznenog prava o kojima ćete glasati
predstavljaju najvažniju promjenu u kaznenoj politici naše države.
Ako izmijenjeni kazneni zakon bude usvojen u ovom obliku,
ovakva vrsta počinitelja mogla bi se izvući s još nižim kaznama.
Izmijenjene kaznene stope mogle bi motivirati bande na zločine,
pogotovo jer većina vozila vrijedi manje od 30 tisuća eura,
što je novi prag za predložene izmjene.
U isto vrijeme, u slučaju uvjetne zatvorske kazne,
šanse da se žrtvama kompenzira šteta puno su više.
Ta je obveza obično dio presude.
Zovem se Lukas. Ja sam čuvar
i prodali su mi sumnjivi Audi.
Kupio sam auto 29. siječnja 2024.
Saznao sam da je auto sklepan od raznih dijelova
od mog mehaničara koji se specijalizirao za takva vozila.
Šokiralo me što sam saznao da je prodavač
bio član automobilističke bande Leopoldov.
Čak i nakon one racije i suda, i dalje su dovoljno drski
da nastave varati ljude na ovaj način.
MEDIATRANSLATIONS