Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Film prikazuje rekonstrukcije resničnih dogodkov, dramatiziranih pod nadzorom
slovaške policije, vendar temeljijo na primerih in izpovedih prič.
Na Slovaškem vsako leto izgine več kot 1300 avtomobilov.
Največ kradejo znamke Volkswagen, Škoda in Fiat.
Britanska služba NaVCIS sumi veliko tolpo, ki krade avtomobile
in je aktivna na Slovaškem.
Po podatkih je tolpa odgovorna za kraje več sto avtomobilov letno.
18. september 2018
Tim Alfa za OK1. Prišli smo na lokacijo.
Vstopamo v družinsko hišo.
Ni znakov o nasilnem vdoru.
Tim Bravo, smo na cilju. Pridite v 7. blok, 4. nadstropje.
OK1 vsem enotam: previdno se približajte.
Storilci so morda oboroženi in nevarni.
Tim Bravo, na strehi smo. Približujemo se oknu v 4. nadstropju.
Sprejeto.
Približujemo se garaži. Potrjujemo tri subjekte na lokaciji.
Osumljenci potrjeni. Čakamo signal.
Začnimo z odštevanjem. Kladivo na dve, vdor skozi okno na ena.
Pet.
Štiri.
Tri.
Dve.
Policija! -Ena.
17. februar 2017
S finančno podporo
Ko sem bil star 12 let, mi je umrl oče.
Z bratom sva ravno vstopila v najstniška leta.
Mama nama ni bila kos.
Ni naju uspela obdržati znotraj meja.
Zato je bila zelo žalostna. Več let je trpela.
Prvi avto sem ukradel pri 14-ih ali 15-ih letih.
Takrat sem se hotel voziti.
Pri 15-ih so me dobili.
Po dveh letih zapora sem se pridružil ekipi, ki je to delala za denar.
Nisem razmišljal. Bil sem mlad in bilo mi je vseeno.
Na koncu sem odslužil okoli 15 let.
Ko sem bil mlad, se mi je to zdelo dobro življenje.
Imeli smo denar, zabavo, občasne cirkuse, ampak...
Prepozno sem izvedel, da obstajajo pomembnejše stvari.
Družina, otroci, dom in ljubezen.
Ob jutranji zarji vem, da ni bilo vredno.
Pri tem sem izgubil 15 let življenja.
Ki jih ne bom dobil nazaj.
AVTOMOBILSKI TATOVI
To je bil moj prvi avto in bila sem navezana nanj.
Ker sem iz Košice, je na tablici pisalo KE.
Preden sem šla spat, sem vedno preverila, če je še tam.
Ponoči je bilo zelo tiho.
Moja soba je gledala na parkirišče, vendar nisem ničesar slišala.
Tistega jutra sem šla v službo.
To je bil moj drugi dan v novi službi.
Prišla sem ven in videla, da mojega avta ni.
Kar izginil je.
Zbudiš se, da bi šel v službo ali na družinski izlet,
vzameš ključe od avta in potem ugotoviš, da ga ni.
Mogoče si parkiral nekje drugje, se zgodi.
Vendar je bolj mogoče, da so ti avto ukradli.
Bila sem obupana.
Upala sem, da ga niso ukradli, da ga je odvlekel pajek.
Mestno službo sem vprašala za mojo registrsko številko.
Ko so potrdili, da je nimajo in mi rekli, naj pokličem policijo,
sem bila strta.
To je bil zame velik šok. Skoraj nikogar nisem poznala.
V Bratislavi sem bila šele sedem dni. Drugi dan v službi.
Morala sem poklicati v pisarno, jim reči, da ne bom prišla
in jim pojasniti, kaj se je zgodilo.
Bilo je zelo neprijetno. Tega nikomur ne privoščim.
V Bratislavo sem se preselila konec marca.
Ves denar, ki sem ga imela, sem vložila v avto.
Ločena sem. Z bivšim možem sva se dogovorila,
da bo najina hči, ki je imela takrat 14 let, ostala v Oravi,
jaz pa jo bom vsak konec teden obiskovala.
Ker si nisem mogla privoščiti novega avtomobila, je bilo to zelo boleče.
Ime mi je Tomaš in sem kuhar.
Mojo škodo octavio so ukradli.
Jaz sem Ingrid, delam v restavraciji.
Mojega peugeota so ukradli.
Jaz sem Adam, delam kot IT-jevec.
Ukradli so mi škodo octavio.
Ime mi je Jan. Sem upokojen, vendar pomagam v gradbeništvu.
Ukradli so mi peugeot 406.
Jaz sem Eva in sem umetnica. Umetnost tudi poučujem.
Mojega peugeota 206 so ukradli.
Jaz sem Peter, podjetnik. Ukradli so mi seat alhambro.
Sem Lukaš iz Bratislave. Ukradli so mi volkswagen CC.
Ime mi je Stanislava. Sem specialna pedagoginja.
Ukradli so nam škodo octavio.
Ko sem poklicala hčerko, se je razjokala.
Vprašala me je: "Mama, kaj boš naredila?"
"Kako se bova videli, dokler jaz ne pridem v Bratislavo?"
Poleg vsega sem morala še tolažiti hčerko
in jo prepričati, da bova že našli rešitev.
Bilo mi je izjemno težko.
Nadzorni center 1000 vsem patruljam.
Volkswagen passat,
sive barve, registrska oznaka KE 900 LA.
Vozilo je...
754 nadzornemu centru 1000.
Sledim sumljivemu vozilu po Štefanikovi ulici proti centru.
754 Nadzornemu centru 1000. Kontrola vozila negativna. Sledi preiskava.
Na policijski postaji so mi rekli, da lahko na avto pozabim,
če ga ne najdejo v enem tednu.
Da je tako malo možnosti, da bi ga našli,
da bom prej zadel na loteriji.
Ne glede na status,
ali si odvetnik, zdravnik, informatik ali kuhar,
ko svoje vozilo parkiraš na ulici, nekdo pa si ga zaželi
in ima potrebno znanje, bo izginilo.
Takrat smo vsi enaki.
Če bi obstajala kakršnakoli pravica, se nekatere stvari ne bi dogajale.
O lastnikih avtomobilov nikoli nisem veliko razmišljal.
Tatovom je pomembna samo znamka avtomobila,
ne pa življenje drugih.
Povpraševanje je bilo po zgodnjih modelih, ne samo po enem.
Ko smo vedeli, da lahko prodamo štiri ali pet avtomobilov,
nekatere znamke pa se vedno dobro prodajo, tako kot Audi,
smo šli malce na ogled.
Velikokrat nismo našli, kar smo hoteli,
vedno pa smo nekaj izbrali.
Tudi če je avto potem samo stal.
Včasih sem si rekel,
da imam dovolj denarja in da nisem več mlad.
Enkrat sem rekel dekletu: "Če bi dobival 3000 evrov mesečno
in bi moral vstajati ob petih, delati v Kia Motorsu do šestih,
in po službi šel samo domov, tega ne bi počel."
Takrat je bilo to zelo veliko, ljudje niso toliko zaslužili.
Jaz pa sem. Dvakrat ali trikrat na teden.
Sodnik je vozil avto, ki sem ga ukradel jaz.
Smejal se je in rekel: "Tega si mi ti priskrbel."
Slišim, da obstaja nova tolpa, neki mladi fantje.
O njih ne vem veliko.
Jaz sem stara šola. V mojih časih je bilo veliko drugače.
Ti fantje so drugačni, mlajši in imajo boljšo opremo.
S pravo opremo in znanjem lahko to naredim v nekaj sekundah.
Mikulik tukaj. Prosim? -Kličem zaradi Mercedesovega sedeža.
Je še na voljo? -Ja, je.
Vse predamo osebno. Če ga hočete, morate priti ponj.
Prav. Popoldne pridem, če vam je prav.
V sporočilo mi napišite naslov. -Bom, na to številko.
Še nekaj.
Moja žena je na starem citroenu C5, letnik 2006, zadela odbijač.
Ga imate morda na zalogi?
Nisem prepričan. Preveril bom in vam sporočil.
Prav, hvala. -Ne bi smel biti problem.
Zgodilo se je pred enim mesecem.
Takole smo izvedeli.
Medtem ko nas ni bilo, je bil avto na parkirišču.
Ko smo se čez en teden vrnili, ga ni bilo.
Našli smo samo prazen parkirni prostor,
razbito steklo na tleh in poškodovano ključavnico.
Tisto noč, 14. avgusta,
sem imela v službi pomemben dogodek.
Domov sem prišla ob pol dveh zjutraj
in garaža je bila prazna.
To je bil šok. Zelo velik šok.
Nikoli si nisem mislila, da bo nekdo vdrl v garažo.
Povezana je s hišo.
Torej so bili v moji hiši.
Zagotovo je našel omarico s ključi. Vedel je.
Vedel je, kje bo našel ključe.
Potreboval je pet minut.
V petih minutah so prišli na naše dvorišče in odšli z avtomobilom.
V tuji hiši se ne znajdeš v samo petih minutah.
Moral je natančno opazovati hišo.
Mikulik tukaj. -Živjo.
Imamo odbijač za citroena, ki ste ga potrebovali.
Odlično.
Lahko pridete ponj. -Hvala.
Ne morem se spomniti točnega dneva,
verjetno enkrat med dvotedenskim dopustim
ali teden dni po tem, ko sem se vrnila.
Avto ni bil tam, kjer sem ga parkirala.
Hranila sem ga za sina, ki je kmalu dopolnil 18 let.
Takrat je opravljal vozniški izpit in sem mu ga hotela dati.
Vse sem imela načrtovano.
Bil je na servisu, imel je nov akumulator.
Vse je bilo pripravljeno.
Mogoče je ta tip nekako izvedel.
Moja punca je prišla domov in me vprašala: "Kje imaš avto?"
"Si bil ves čas doma?" Sem, avto imam spodaj.
"Nimaš". Nadeni si očala in ga boš videla.
Šel sem na cigareto in z balkona videl,
da mojega avta res ni.
To se mi še nikoli ni zgodilo. Koga naj pokličem?
Poklical sem policijo.
Rekli so: "Dobro, na postaji bomo vse zapisali."
Vso noč sem tiskal letake o avtomobilu.
Opisal sem, kje je bil opraskan, da bi ga identificirali.
Natisnili smo 50 letakov.
Štiri ure smo hodili po mestu, lepili letake na vrata in zidove,
če bi ga slučajno nekdo videl.
Nihče me ni poklical.
Družina z dvema otrokoma je ostala brez starega, a zanesljivega avtomobila.
V stanovanjskem naselju Žilina Hájik so zgodaj zjutraj ukradli avto.
V Lučencu je moški parkiral avto, ko pa se je vrnil, ga ni bilo več.
Njegov avto, vreden 15 tisoč evrov, so ukradli sredi belega dne.
Belo škodo superb so ukradli v Gelnici 6. junija.
Storilci so izginili brez sledu.
Starejši avto je bil parkiran pred družinsko hišo.
Ostalo je samo prazno parkirno mesto.
Dva zamaskirana moška sta avto ukradla v manj kot treh minutah.
Imela sta tarčo, druge avtomobile sta ignorirala.
Odšla sta proti ulici, kjer smo parkirali.
O njiju imam nekaj informacij.
Že nekaj časa spremljamo njihove aktivnosti
in sledimo avtomobilom, ki izginjajo v Bratislavi.
Imamo indice, kam gredo avtomobili in kdo stoji za vsem tem.
Fantje so mladi, stari med 22 in 30 let.
So večja ekipa, s tistimi, ki sprejemajo odločitve.
Vodja je Mikulik,
on je vse ostale uvedel v posel.
On nadzoruje prodajo,
kaj kradejo, kje nabavljajo, kje prodajajo in razstavljajo.
On je v stiku z uporabniki.
Njegova desna roka je Smrek.
Njegov vzdevek je Smretčo, Smreka.
Z njim koordinira vsa najpomembnejša vprašanja.
Drugi fantje so Patrik Dula,
Branislav Hrušovský ali Hruška.
To so pajdaši, fantje za preproste naloge.
Gredo po avtomobile in jih pripeljejo s točke A do točke B.
Štiričlanska skupina je najbolj na očeh,
v ozadju pa stoji veliko večja organizacija.
Na koncu je vse odvisno od tega, kaj policija lahko izve in toži.
Storilci so mlajši od tistih v nekdanjih tolpah.
Pripadajo drugačni generaciji, drugače razmišljajo.
Imajo drugačne izkušnje in znanje od starejših.
Razlika je morda v tem, da svoje delo opravljajo
na prefinjen način ter prikrivajo sledi,
predajo plen in tako naprej.
Verjetno se učijo tudi od starejših,
vidijo, kaj je bilo drugače in narobe in kaj je treba popraviti.
S tem kombiniranim znanjem delajo bolje.
Nekaj mesecev pozneje me je poklical preiskovalec.
Ni mi povedal naravnost, vendar sem čutila.
Ti isti tatovi so ukradli tudi moj avto.
Bilo je tudi v novicah.
Preiskovali so tolpo Leopoldov,
ki je ukradla okoli 26 avtomobilov.
Še vedno upam, da ga bom našel. Morda na spletu.
Ali na strani neke skupnosti.
Lastnik je avto parkiral samo za nekaj minut.
Vendar je bilo to dovolj, da so ga ukradli.
Organizirane avtomobilske tolpe avtomobile izvozijo iz Slovaške.
Govori se o fantomu, ki operira v Leopoldovu.
Vsi so vedeli, kdo je on. Tudi policija in tožilec.
Vseeno je bil na prostosti.
Govorilo se je, da ga ščitijo visoko rangirani uslužbenci,
ker je imel informacije, zaradi katerih je lahko počel, kar je hotel.
Po teoriji morda obstaja neka naveza,
motivacija po razsipnem življenju,
s pomočjo relativno hitrih in preprostih tatvin.
Bili smo legendarni, imeli smo vse.
Imeli smo denar, dekleta, avtomobile, stanovanja.
Vse. Živeli smo...
Ne vem, kako naj to povem. Živeli smo onkraj vseh meja.
Ti fantje so hoteli... Vsak si želi dobro življenje.
Danes je to mladina, ampak posel je drugačen.
Takrat smo nekaj zaslužili in vse zakockali.
Kupili smo novo opremo, šli na dopust ali na tekmo.
Na tekmo Real Madrida z zasebnim letalom. Noro, ne?
In vse si si lahko že naslednji dan povrnil.
Bilo je veliko možnosti, samo izkoristiti si jih moral.
Kot da si šel v službo.
Ni bilo podobno nečemu nezakonitemu. Služba kot vsaka druga.
Ampak običajno služba traja od 9h do 17h,
s tem pa si opravil v 20 minutah.
Tako kot se mnogim zdi normalno, da delajo čez dan
in denar varčujejo,
tako je tem ljudem normalno to, s čimer se ukvarjajo.
Neke vrste normalizacija.
Ti ljudje hočejo vse veliko hitreje.
Zanje je to zakonito delo, način preživetja,
ki jim omogoča, da hitro zadovoljijo svojo motivacijo.
Vsi v tem poslu so veliko zaslužili.
Ko ga enkrat dobijo, vsak dela napake. "Normalnost" je redka.
O teh ljudeh krožijo različne zgodbe,
različne vrste.
Bil je inteligenten tip, ki je končal v jarku.
Morda je okradel napačnega človeka, ne vem, ampak bil je pameten.
Nihče ne ve, da obstajaš, in tako moraš tudi živeti.
Če se hvališ, si en dan na vrhu, naslednji dan pa na dnu.
Zakaj le?
Zvečer, po službi, je ga. Daniela parkirala tukaj.
Naslednje jutro je bila šokirana.
Prišla sem okoli 8.45, pripravljena, da grem v službo,
ampak mojega avtomobila ni bilo na parkirišču.
Takoj je poklicala policijo, ki je zavarovala kraj zločina.
To je zapleten primer, ki kaže na načrtovano tatvino.
Zagotovo so razumeli sistem, vedeli so, kako deluje.
V avto so vdrli mehansko,
s silo. Uporabili so ključ ali palico.
Ko so prišli v avto, so onemogočili elektronski varnostni sistem.
Vzpostavili so prefinjen sistem, ki je posnemal imobilizator,
odprli pokrov motorja in prišli do samega motorja.
Odstranili so originalno krmilno enoto
in jo zamenjali z identično, skupaj z imobilizatorjem.
Ugotovitve kažejo,
da se storilci osredotočajo na specifične modele vozila.
Primarni tarči so škoda fabia in octavia ter volkswagen golf.
Skupaj je izginilo devet takih vozil.
Ko so ukradli moj avto, so jih ukradli še več.
Preiskovalec je omenjal ukradene octavie.
Škode so najpogostejše tarče pri kraji vozil.
To znamko kradejo najbolj pogosto.
Vsi lastniki znamke Škoda morajo biti previdni.
V tej državi ljudje hočejo škode, volkswagne in audije.
Ta vozila so iskana.
Nekateri hočejo francoske avtomobile, vendar je teh malo.
Japonski avtomobili se ne kvarijo, nihče jih noče.
Obstajajo znamke vozil, ki so iskane.
Danes je določena vozila lažje ukrasti.
Včasih je kraja avtomobila trajala dlje.
Moral si vlomiti v ključavnico in izdelati ključ.
Pri avtu si bil malo časa, izdelava ključa pa je trajala dolgo.
Danes, ko imamo avtomobile brez ključa,
odklepanje brez ključa in podobno,
se lahko odpelješ v petih sekundah.
Dražje je vozilo, lažje ga je ukrasti.
Danes razkošne avtomobile vžigamo brez ključa. Vse je mogoče ukrasti.
Vendar so dodali baterijo s senzorjem gibanja
in če se avto nekaj časa ne premika, ne morem ujeti signala.
Repetitor okrepi signal avtomobilskega ključa.
Pravzaprav...
Imaš ključ, avto se odpre brez ključa, ti pa ga imaš v žepu.
Medtem ko se oddaljuješ, ti sledim z repetitorjem.
Moj prijatelj stoji zraven avtomobila, ki ga hočemo ukrasti.
Jaz poskušam okrepiti signal ključa,
da bi avto mislil, da je pri mojem prijatelju.
Odklene se, on skoči noter, ga vžge in se odpelje.
Ta inovacija prihaja z Zahoda,
kjer so take kraje najpogostejše.
Tatova s kapucami in z relejskim okvirjem se približujeta hiši.
Lastnik spi v hiši, daljinec pa je na hodniku.
Sicer mora biti daljinec največ en meter od avtomobila.
Okvir ima čitalec, ki okrepi signal,
da lahko avto odpreta z oddaljenosti nekaj metrov.
Tretji tat skoči v avto in se odpelje, človeka z okvirjem pa zbežita.
Tehnično gledano ničesar ne ukradeš, ker ni nasilnega vdora.
Če vas ustavi policija, je vžgan. In?
Ko ga enkrat ugasne, ne bo več vžgal. Rabiš motilec.
Motilci blokirajo vse naokoli, nihče ne more zakleniti ali odkleniti avta.
Kaos. Avto mora takoj proč.
Odstraniti moraš radio, zato nič ne vidiš in nič ne slišiš.
Vse je v radiu, zato mora ven, da ne bi prenašal.
Potem poiščeš sistem "LoJack", ampak te naprave GSM
so majhne, ne rabijo polnjenja. Težko jih je najti.
Vse skupaj je preveč naporno.
Ko sem prišla k sebi, sem dojela, da to spremeni naš vsakdan.
Moj mož je zaradi službe veliko na poti.
Imava prezgodaj rojeno hči, ki ima številne diagnoze.
Takrat še ni hodila.
Vozila sva jo na različne terapije in veliko smo se vozili.
Ugotovila sva, da smo v hudi godlji.
Z otrokom, ki ne hodi, smo potrebovali avto.
Nujno.
Zato sva se spraševala, ali kupiva avto
ali denar porabiva za terapije in rehabilitacijo,
da bi otroku pomagala shoditi.
Da bi lahko še naprej napredovala.
Naša prihodnost je bila zelo nejasna.
To so kreteni. Vendar bodo nastradali.
To se ne dela, ker ni pošteno.
Kot tat moraš imeti čast. Če je nimaš, si debil.
To je to.
Če te policist dobi, da si okradel invalida,
kaj mislite, da se bo zgodilo?
Nihče te ne mara.
Če pa te dobijo z avtom nekega nemškega kretena,
ki ga sploh noče nazaj in ki mu bo zavarovalnica vse povrnila,
je zgodba drugačna.
Enkrat sem sunil alhambro ali multivana,
ko pa sem pogledal noter,
je imel sedem sedežev, tri otroške.
Napolnil sem rezervoar z gorivom, ker je bil skoraj prazen,
in ga parkiral pri policijski postaji, da so ga takoj našli.
To moraš gledati tako, da jih včasih bog čuva.
Delaj tako, da bodo vsi srečni.
Reveža s tremi otroki ne moreš pustiti, da gre peš.
Ko je prišel Avstrijec, smo se veselili.
Zavarovalnica je pokrila vse in nihče ni nastradal.
Zdelo se mi je celo, da so avtomobile pripeljali namenoma.
Večkrat smo jih dobesedno čakali na meji.
Počasi smo jim sledili. Potrebovali smo 10 sekund.
Če gre na bencinski odtočit, lahko to rešimo tam.
Enkrat smo avto slučajno ukradli mestni učiteljici.
Spomnil sem se je. Imela je kontrolne naloge otrok.
Seveda smo ji avto vrnili skupaj s kontrolkami.
Se zgodi. Vendarle je to dvosmerna ulica.
Napake se dogajajo, tako kot pri vsakem poslu. In zato ga vrneš.
Ves čas sem se spraševal,
"Bi se to zgodilo tudi, če bi parkiral drugod?"
Večina ljudi pomisli: "Lahko bi ga bolje parkiral.
Lahko bi bil previdnejši.
Moral bi namestiti varnostni sistem.
Moral bi parkirati na varnejšem parkirišču
ali pa poiskati garažo."
Ampak včasih to ni pomembno.
Ves čas sem se spraševal: "Kaj, če bi..."
Človek oziroma žrtev tak dogodek dojame
kot pravi napad, kršenje meja.
To je večkrat boleča in ranljiva izkušnja.
Zdaj vem, da lahko nekdo kadarkoli pride v hišo.
Garažna vrata, skozi katera je prišel, so steklena.
To lahko naredi, kadar hoče.
Njim se zdi preprosto nepredstavljivo,
da jim je to nekdo naredil.
Velikokrat postanejo tesnobni ali pa krivijo sebe
in postanejo depresivni.
Vem, kaj govorim, ker sem to izkusila na lastni koži.
Tudi meni so ukradli avto.
Kar se tiče prikrivanja sledi,
še posebej, kar se tiče kraje avtomobilov,
tega brez podpore ne moreš.
Najsi bo to policija ali tožilec.
Dovolil bi si reči, da tega nihče ne počne brez zaščite.
In to počne v zahvalo ali za denar.
Zavedati se moramo, da bi ljudje za denar naredili marsikaj.
Zgodovina nam govori, da so to obsojenci,
obtoženi in obsojeni sodniki,
ki so prodali milijone primerov za mobije ali torbice.
Trdim, da se taka vrsta kaznivega dejanja vedno prikrije.
In tako bo vedno. Brez tega se ne moreš dolgo ukvarjati s tem.
Če v Bratislavi na hitro izgine sto avtomobilov, policija mora ukrepati.
Ti ljudje imajo dobre zveze in prijatelje na visokih položajih.
Tega ne morejo pomesti pod preprogo, morajo ukrepati. To je njihovo delo.
Jaz poznam veliko policistov.
Trudijo se, da bi bili storilci obsojeni ali preganjani
in da bi našli avtomobile, če niso že razstavljeni ali prodani.
Mislim, da so mladi policisti ambiciozni in da hočejo sodelovati.
Problem kraje avtomobilov je bil zelo resen.
Veliko avtomobilov je ukradenih, le malo pa jih tudi najdejo.
Novinci so se hoteli dokazati,
napredovati in izboljšati situacijo.
Zbrali so se in si podelili ideje, da bi se problema lotili drugače.
Najpomembnejša oseba tega podviga je genij, najspretnejši tat.
Najdragocenejši član skupine.
Ve, kako se avto odpre in vžge.
Na koncu ga on preda vozniku, ki ga transportira.
Če policija nekoga aretira, je to velikokrat manj atraktiven voznik.
Genij si ne umaže rok in ni vključen v transport.
Vse se odvija naravno.
Poiščeš ekipo, ljudi, s katerimi lahko preživljaš vsakdan.
Imaš enako življenjsko pot.
Če policija ujame enega od njih, lahko mirno spiš,
ker veš, da te ne bo izdal. On ve, da boš tudi ti v takem primeru tiho.
Če najdejo DNK, bo rekel, da je bil s tabo.
Rekel bo, da se je nekaj zamešalo ali nekaj podobnega.
Na koncu dneva dojameš,
da lahko prave prijatelje prešteješ na prste ene roke.
Nekdo mora vrniti avto, nekdo ga mora pokopati. Kot pogreb.
Pravi ustroj. Kot v tovarni.
Živi organizem, ki ga hraniš z avtomobili, drugi pa od njega živijo.
Vse gre v redu, če so ti predani in ti njim.
Če mene dobijo, bom tiho. Če dobijo njih, bodo tiho.
Ni problemov, ni vprašanj. Izveš šele, ko se pojavijo težave.
Vsi fantje, ki so ostali in imeli težave,
so tako delovali in zato smo še naprej prijatelji.
Leta 2018 je bilo največ tatvin na območju Bratislave.
Prav tako kot leto prej.
Najmanj kraj je prijavljenih v Banski Bystrici in na Prešovskem.
Res ne vem. Nimam pojma.
Z možem misliva, da so ga ukradli zaradi delov.
Preko meje. Najbrž zaradi rezervnih delov.
Vsak detajl je načrtovan.
Kako in kam greš, kaj vzameš in kam to pelješ, ter kako razstaviš.
In vsi naslednji koraki.
Če iščejo cel avto,
ga ukradejo in takoj skrijejo na neznani lokaciji.
Ali pa iščejo samo dele,
v tem primeru gre avto na lokacijo, kjer ga takoj razstavijo.
Razrežejo ga z žago. -Razstavijo ga ali prodajo nedotaknjenega.
Razstavljeni prinesejo več denarja.
To je donosen posel.
Prav takoj zahteva več ljudi. Potrebujejo delavnico,
opremo in znanje.
Vedeti morajo, kako prodati. Deli gredo specifičnim strankam.
Hitro smo jih našli. Iskali smo dele na internetu.
Njihove oglase smo našli na različnih prodajnih straneh.
Poklicali smo jih in začeli sodelovati.
Iskali smo specifični del, oni pa so potrdili, da ga imajo.
Ko smo potrebovali motor, smo ga šli osebno preverit.
Ni bilo probema.
Še spoprijateljili smo se. Vse je teklo zelo gladko.
Če smo nekaj kupili, so dodali zraven darilo, denimo radio.
Od njih smo kupovali različne dele.
Motorje, jermene, sedeže, druge notranje komponente...
Vse, kar smo potrebovali.
Zanimivo je, da so osnovne dele avtomobilov
lahko razstavili v 52 minutah. V manj kot eni uri.
Vse do zadnjega dela.
Do motorja so prišli na svoj način.
Imeli so večkratne obhode za blokado motorja za različne modele.
Danes je pravi izziv ukrasti novi mercedes.
Vsi deli imajo mikročipe, ki so za vsak avto edinstveni.
Če hočeš zamenjati luč ali neki električni del,
ga moraš vgraditi in nastaviti, da bo avto delal.
In kmalu postane jasno, da je tisti del iz ukradenega avtomobila.
Imamo fante, ki rešujejo programsko opremo, vendar je težko.
Upala sem, da bodo moj avto našli.
Vedno, ko me je preiskovalec klical,
sem upala na dobre novice.
Ko pa so rekli, da so motor našli zunaj Slovaške,
nekje na Madžarskem,
se je moje upanje razblinilo.
Predvideval sem, od kod je.
Včasih si rečeš, da je iz pokvarjenega avtomobila
ali iz karamboliranega avta, katerega prvi del je prodan.
Taki primeri zagotovo obstajajo,
prav tako pa obstaja veliko ukradenih avtomobilov.
Videl sem, da so jih veliko razstavili.
Niso bili karambolirani, zažgani ali potopljeni.
Očitno so bili ukradeni, razstavljeni in prodani.
Cene so se nam zdele zanimive že od začetka,
še preden smo se bolje spoznali.
Obstajala je velika razlika med cenami v trgovini
in njihovimi cenami.
Privarčevali smo toliko, da se nam je splačala tudi pot.
Nadzirali so jih in imeli so že eno bližnje srečanje.
Prestregli so jih, ko so poskušali ukrasti avto v Karlovi Vesi
med ogledom parkirišča.
Slovaška policija, izvolite.
Živjo, kličem od doma.
Z balkona vidim, da se okoli avtomobila smuka sumljiv mladenič.
Smuka se okrog, gleda vanj...
Pobegnili so zadnji trenutek, tik preden je prišla patrulja.
V tem konkretnem primeru storilca niso prijeli,
ne med krajo avtomobila, ne med odvozom.
To je bil tudi za policijo trenutek preobrata.
Prisililo jih je, da so se bolj potrudili in postali pozornejši,
predvsem v primestnih četrteh Bratislave.
Ena stvar je vodila k drugi,
po tem bližnjem srečanju pa je njihovo samospoštovanje padlo.
Postalo jih je strah in začeli so se prepirati.
Bilo je le vprašanje časa, kdaj bodo naredili napako.
Z elektronskim sistemom zbiranja cestnin na naših avtocestah
upravlja državno podjetje za avtoceste.
Ko zapelješ na avtocesto, a ne plačaš cestnine, vsi vedo,
da sistem zabeleži vozilo in izdajo kazen.
Zabeležena je pot od Karlove Vesi preko obvoznice v Bratislavi
v smeri Trnave, mogoče Hlohoveca ali Leopoldovega.
Osumljence iz tolpe so prestregli
in spremljali od točke A do točke B.
Od lokacije kraje do končnega cilja.
Policija ni ničesar prepustila naključju,
da osumljenci ne bi imeli možnosti za pobeg
in da bi se izognili morebitnemu streljanju.
Kot vem, so imeli nekateri fantje kriminalno preteklost.
Eno leto so jih opazovali.
Spremljali so vse njihove aktivnosti.
Vse se je končalo z veliko policijsko racijo.
To je bila res velika operacija.
Nenaravno velika za našo regionalno policijo.
Samo število vključenih policistov
močno presega zmogljivosti naše regionalne centrale.
Torej lahko temu rečemo pomemben dogodek.
Sodelovalo je ogromno ljudi.
To je bila ena največjih operacij, kar sem jih doživel.
Sodelovalo je okoli 250 policistov,
vključno s specialci in helikopterjem.
Ja, operacija je bila vseobsegajoča.
Za 11 tarč se je zbralo najmanj 11 ekip.
Vsaka skupina je imela od pet do sedem avtomobilov.
Točno število je bilo odvisno od določene tarče.
Cel konvoj se je obrnil od tod do Hlohovca.
Nikjer se nismo ustavili, avtomobilov nismo mogli parkirati.
Organizacija je bila velik izziv.
Najpomembneje pa je, da uslužbenci niso vedeli, kdo je njihova tarča.
Koordinirali smo, da so vsi napadli ob istem času.
Najeli so enoto komandosov,
ker je bila operacija velika.
Preiskovalci niso hoteli ničesar podcenjevati
in so naročili najbolje izurjeno ekipo v slovaški policiji.
Tim Alfa za OK1: Prišli smo na lokacijo.
Vstopamo v družinsko hišo.
Neinvazivni vstop.
Tim Bravo, smo na lokaciji. Vstopite v 7. blok, 4. nadstropje.
OK1 vsem enotam: Previdno se približajte.
Storilci so morda oboroženi in nevarni.
Tim Bravo. Na strehi smo, gremo proti oknu v 4. nadstropju.
Sprejeto.
Približujemo se garaži. Na lokaciji potrjujemo tri osumljence.
Osumljenci potrjeni. Čakamo signal.
Mene je v tej operaciji najbolj presenetil
sam storilec.
Ko sem ga zagledal, ne bi nikoli rekel,
da je vpleten v avtomobilsko toplo.
Bil je oče majhnega otroka.
Po celi dnevni sobi so bile igrače.
Povsem normalen tip. Nikoli ne bi uganil.
To me je najbolj presenetilo.
Policija! Roke na obraz!
Zavaruj ga! Lisice!
Poglejte veliko racijo v zahodni Slovaški.
Specialci so ujeli nekaj oseb.
Tolpa iz Hlohovca je osumljena za kazniva dejanja zoper premoženje,
za krajo avtomobilov v raznih delih Bratislave
ter za razstavljanje avtov in prodajo delov.
V akciji je sodelovalo več kot 200 policistov iz Bratislave,
Trnave, Nitre, Trenčina in Banske Bystrice.
Začnimo odštevati. Kladivo na dve, vstop skozi okno na ena.
Pet.
Štiri.
Tri.
Dve.
Policija! -Ena.
Večkrat nastradajo člani družine.
Nekaj mi je še posebej ostalo v spominu.
Ženska v solzah pospravlja drobce
razbitega stekla.
Bilo je zelo žalostno.
Družinski člani velikokrat niso nič krivi.
Moji hčerki bosta zagotovo izvedeli, kdo sem bil, preden sta se rodili.
Ne vem, kdaj in če jima bova z ženo povedala.
Najbrž bosta izvedeli od drugih,
jaz pa jima bom moral razložiti.
Raje bi jima povedal, ko bosta stari 18 ali 19 let.
Ko bosta malce bolj zreli.
Počakal bom in videl, kaj jima bom povedal, ko bo čas za to.
Zdaj sem doma...
Niti šteti ne znam, kot je treba.
Dekleti bosta imeli pet let, plus devet mesecev...
Kmalu bosta imeli sedem let.
Ko ukradeš veliko avtomobilov, ne da bi te dobili,
ne policija ne kdorkoli drug,
se ti dvigne samozavest.
Misliš, da si nenadomestljiv in nedotakljiv.
Takrat začneš delati napake.
Veliko avtomobilov je zaplenjenih, bilo je veliko dokazov.
Veliko delov, veliko gotovine.
Moji viri pravijo, da je bila v eni hiši ženska garderoba
v vrednosti 10 tisoč evrov.
Menda so ves denar pridobili s kriminalnimi aktivnostmi
in porabili za nakup razkošnih daril za dekle.
Štirje obtoženi moški so trenutno v priporu.
Sodnik jim bo v naslednjih dneh določil kazen.
Avtomobilistične tolpe si bodo dobro zapomnile leto 2018,
ker jih zdaj ne lovi samo policija,
ampak tudi 130 tisoč uporabnikov aplikacije HAKA.
Mislim, da na aretacijo niso bili pripravljeni.
Sicer ne bi našli tako velikega števila ukradenih vozil
in bi sledi prikrili.
Policija je zaplenila neverjetnih 29 avtomobilov,
več deset avtoradiev z GPS-om, krmilnih enot in delov.
Zaplenili so tudi opremo za krajo, tudi motilce.
Šokirala me je količina zaplenjenega materiala
in količina dokazov na kraju zločina.
Veliko ključev in različnih komponent.
Spomnim se cele armaturne plošče in različnih luči.
Zaplenili so 29 avtomobilov.
Skupaj z motorji in različnimi deli,
krmilnimi enotami in drugimi deli razstavljenih vozil.
Bilo jih je na tisoče. Nemogoče jih je prešteti.
Poleg tega smo zaplenili USB-je in mobije,
da bi našli komunikacijo in elektronske podatke,
ki bi nam dali dodatne dokaze
in nam pomagali dokazati kriminalno aktivnost.
V svoji karieri še nisem bil v situaciji,
v kateri bi morali v enem primeru analizirati toliko dokazov.
Identificirati smo morali toliko avtomobilskih delov,
da so si vsi trije slovaški inštituti razdelili delo,
da bi svoje delo opravili dovolj kmalu.
Na temelju naših razkritij in vzorcev vozil
so storilci verjetno operirali po celi Slovaški.
Ljudi je bilo ogromno.
Štiri dni zapored smo intenzivno delali.
Nismo si privoščili niti pavze, ker smo lovili pravne roke.
Da bi vse obvladali,
smo v dveh najbolj napornih dneh operacije
spili 12 kg kave.
Od začetka operacije smo v enem mesecu našli tudi druge lokacije.
Pregledali smo lokale.
Našli smo štiri dodatne avtomobile.
Skupaj smo zaplenili 34 avtomobilov.
28. avgusta sem se komaj zadrževala.
Poklicala me je policistka in mi rekla, da ima dobre novice.
Spraševala sem se, kakšne novice bi to lahko bile.
Povedala mi je, da so našli moj avto. Morala sem se usesti.
Začela sem vpiti.
"Dobre novice? Dobre? To je preprosto fantastično!"
Sem ena od srečnic, ker mi je policija našla avto.
Poklicali so me s policije in mi rekli, da so našli avto.
Najprej nisem mogel verjeti, da je po tolikem času moj.
Po šestih mesecih.
Ta občutek lahko primerjam samo z dobitkom na loteriji.
Tega občutka ne poznam, ampak najbrž je podoben.
Bil sem zunaj in imel sem dve plastični vrečki. Jajca, mleko...
Nenadoma me je nekdo poklical. Veliko enic in ničla.
Pomislil sem, da je policija in ima nove informacije.
Rekli so, da so našli moj avto. Vprašal sem, če me hecajo.
Prejela sva uradni dopis, da je preiskava zaključena.
Avtomobila niso našli.
Po našem prispevku nas je poklical podjetnik iz vzhodne Slovaške.
Zgodba ge. Stanke ga je ganila.
Povezali smo ju, rezultat pa je neverjeten.
Od danes bo družina ge. Stanke lahko uživala v darilu na štirih kolesih.
Spoznali smo se, hčerki Noemi in Ali sta dobili darilca.
Midva pa avto!
Tretji avto, ki je prišel, je bil za nas.
To je bil pravi šok. Res obstajajo takšni ljudje?
Slišali so našo zgodbo in nam podarili avto.
Rekla bi, da se to ne zgodi pogosto.
To je preprosto neverjetno. Kot božični čudež.
Ne, mojega avta niso nikoli našli.
Rada bi, da bi krivci zato plačali.
Sodelovati niso hoteli.
Niso hoteli pričati, priznati, dati izjave.
Obsodbe so zanikali od začetka do konca.
Primer smo morali dokazati brez pomoči osumljencev.
Skozi celotno preiskavo ni sodeloval nihče.
Vse so samo zanikali.
Obtoženi so imeli skozi ves postopek branilca.
Brez dvoma so jim svetovali, naj molčijo.
Na začetku so molčali o vsem.
Niso pričali, niso hoteli govoriti.
Dva sta bila zaradi vsega strta.
Slišal sem, da je bilo v priporu enemu zelo težko.
Pripor na duševnem zdravju obtoženca pogosto pusti posledice.
Še vedno velja predpostavka nedolžnosti in še vedno ima upanje, da bo oproščen.
Zelo se je, da se bo eden zlomil. Spraševal se je, ali naj spregovori.
Začel je že sodelovati, potem pa se je spet umaknil.
Če bi se eden od sodelujočih odločil sodelovati z institucijami,
pričati in postati tako imenovani skesanec,
bi bilo to lahko za druge pogubno.
Z informacijami, ki smo jih imeli, nam je uspelo dokazati,
da so tisti iz pripora vplivali na druge, ki so bili na prostosti,
ter na potencialne priče.
To je vplivalo na njihovo odločitev, ali bodo pričali in kako.
Prebral sem spis. Vse je proti meni.
Če nek kreten spregovori, je po meni.
Po telefonu se ne morem pogovarjati.
Tista prasica Smretcho je govorila sranje,
da smo ukradli mercedes.
Naredi mi uslugo in poskrbi za to.
Razumem. Dišeča sled.
Po telefonu ne govori tega sranja.
Prav, Gabi. Vse, kar rabiš. To bom rešil.
Je že urejeno.
Razen klicev med obtoženimi in njihovim branilcem,
smo vse klice posneli.
Če bi prišlo do oviranja pravice, vse posnamemo,
posnetke prepišemo in dodamo v sodni spis.
Zato smo to lahko hitro dokazali.
Dva ali tri mesece po aretaciji in na podlagi teh dokazov
je tožilec podal zahtevo za preventivni pripor.
Ta vrsta pripora je zelo stroga. Brez dovoljenja
ni ne komunikacije ne obiskov.
Da bi dokazali njihov vpliv na priče
takrat še neobtoženih osumljencev na prostosti,
je sodišče odobrilo našo zahtevo
in pripor spremenilo v preventivni ukrep.
S tem odpiram kriminalni primer
2 PV 21/17/1104-263.
Sodišče navaja, da je spoštovan petdnevni pripravni rok
in da so vse stranke v postopku dostopne in pravno podučene.
Okrožnega tožilca prosim, da poda obtožbo.
V skladu s Kazenskim zakonikom 234(1),
podajamo tožbo proti R. Mikulika, A. Smreka, M. Dule in B. Hrušovskega,
ki so v priporu na naslovu Chorvátska 5
zaradi suma storitve kaznivega dejanja kraje.
Dejstva kažejo, da so se obtoženci vedli na nezakonit način
in ukradli 24 parkiranih in zaklenjenih motornih vozil.
S tem so povzročili ogromno škodo v skupnem znesku 164.417 evrov.
Kriminalno aktivnost bomo dokazali z izjavami prič
ter z zaplenjenimi ukradenimi deli vozil,
mnenji strokovnjakov, preiskavami domov in nebivalnih prostorov,
raziskavo kraja zločina in drugimi dokazi v spisu.
Noben obtoženec ni priznal kriminalne aktivnosti.
Zanikajo kakršnokoli vpletenost v krajo vozil.
V skladu s tem za obtožene predlagam najvišjo kazen 10 let.
Na koncu so vsi na prvem zaslišanju podali izjave.
Obtoženci se hočejo na podlagi zakona o kazenskem postopku pritožiti,
da ne zanikajo, da so storili kazenska dejanja, navedena v obtožnici.
Obtoženi, možnost imate, da priznate krivdo,
da ste nedolžni ali da ne oporekate obtožnici.
Vsi obtoženci so zavrnili sodelovanje z organi pregona,
pričanje ali pomoč v preiskavi kriminalnih aktivnosti.
Na glavni obravnavi so se izrekli za krive,
kar je zelo prefinjena taktika.
Izrekam se za krivega.
Kriv.
De facto so priznali obtožbe
in zdaj so jim samo še dodelili kazen.
Priznanje se šteje kot dejanje kesanja,
priznanje krivde.
S tem si lahko zmanjšajo kazen.
Obtožba je potrdila, da je bilo žrtev 29,
neuradno pa se govori, da je bilo vozil več sto.
Ni pomembno, kaj trdijo organi pregona,
pomembno je, kaj lahko dokažejo.
Čudno je, da niso priznali kot organizirana skupina,
čeprav so bili vključeni štirje.
Dokazali so jim, da so sodelovali in vse delali skupaj.
Če sodelujeta dva ali trije, je to že skupina.
Pri njih so bili štirje in štirje so bili obtoženi.
Ker niso bili obravnavani kot skupina, je bila kazen nižja.
To je bila očitno organizirana skupina
z razdeljenimi individualnimi vlogami.
Tat, voznik, trgovec z deli in razstavljavec.
Specifične naloge so dodelili tistim, ki so razstavili avto,
ki so se z drugimi dogovarjali za odvoz odpadkov.
Ko avto razrežeš, moraš poskrbeti za odpadne dele.
Imeli so tudi odgovorne za prodajo in distribucijo.
V nasprotju s tem, na kar namigujete v medijih,
v obtožnici ne piše, da so delovali kot skupina.
V obtožnici ni dokazov,
da so obtoženci delovali znotraj skupine.
Morda zaradi pomanjkanja zbranih dokazov pred postopkom,
ki bi kazali na razdelitev nalog ali na natančno hierarhijo.
Zato to ni bil del obtožnice.
Vstanite.
Sodišče bo izdalo sodbo v imenu Republike Slovaške.
Obtoženci Roman Mikulík, Adam Smrek, Patrik Dula in Branislav Hrušovský
so po vseh točkah obtožnice proglašeni za krive.
Kazen je sledeča.
Obtoženi Roman Mikulík po odstavku 212(3)...
Bilo je zelo presenetljivo. Žal v negativnem smislu.
Njihove kazni so v primerjavi s številom oškodovanih ljudi žalostne.
Posledice bi morale biti hujše.
Z odločitvijo nisem in ne bom zadovoljna.
Dobili so vsak po dve leti pogojne kazni.
V njihovem primeru je to smešno.
Imel sem priložnost prebrati nekaj vrstic sodbe.
Mislim, da vsi vidijo, za kaj gre.
Spet je očitno, da gre za problem v višjih plasteh vlade.
V tem primeru je zanimivo,
da je več sto policistov več mesecev vodilo preiskavo,
a so primer na sodišču zaključili v nekaj tednih.
Tatovi velikokrat dobijo neverjetno blage kazni,
medtem pa žrtve prejmejo minimalno kompenzacijo.
Ljudje velikokrat ne morejo iskati pravice,
ker so tatovi tako pretkani, da na papirju delujejo kot brezdomci.
Sodnikovo ravnanje in blage kazni
so me zelo razočarale.
Javnost bi dejstvo, da se tožilec ni pritožil, moralo obsoditi
kot čudno ali nepošteno.
Njihove razloge je težko razumeti.
Pravico ima, da se odpove pravici do pritožbe.
Morda ga je bremenilo breme dokazov na glavnem zaslišanju,
glede na to, da je imel spis več kot 5000 strani.
Ali pa se je držal principa "zamujena pravica je prikrajšana pravica".
Ne vem, kaj naj si mislim.
Čez nekaj mesecev bodo vsi zunaj. Potem lahko to vsi počnemo.
To se mora spremeniti.
Tako ne gre.
Zapor lahko marsikoga spremeni.
Nekatere na slabše.
Od njih je odvisno, ali bodo lahko normalno živeli.
Kot vemo, je avtomobilski posel donosen.
Z malo dela hitro dobro zaslužiš.
Seveda je tvegano, ampak poglejte, kakšne so kazni.
Niso visoke. Zato bodo ti ljudje vedno pred skušnjavo.
Iskreno mislim, da ni upanja,
da se bodo integrirali v normalni vsakdan.
Veliko ljudi so prizadeli.
Njihova bolečina in škoda jih ne zanima.
Glede tega sem zelo skeptična.
Število ukradenih avtomobilov pred in po operaciji dokazuje,
da so številke v četrti okrožja Bratislave
padle za 80 odstotkov.
Statistka prav tako dokazuje padec v celotni Bratislavi,
situacija pa je od takrat ostala relativno stabilna.
To kaže na dolgoročni učinek. Za zdaj.
DANES
Več alternativnih kazni, manj let za rešetkami
in nižje kazni za kazniva dejanja zoper lastnino.
To so obljube za novi kazenski zakonik ministra Karasa.
Amandmaji na področju kazenskega prava, o katerih boste glasovali,
predstavljajo najpomembnejšo spremembo v kazenski politiki naše države.
Če bo kazenski zakonik sprejet v taki obliki,
bi se taka vrsta storilcev lahko izvlekla s še nižjo kaznijo.
Spremenjene stopnje kazni bi lahko motivirale združbe v kazniva dejanja,
predvsem zato, ker je večina vozil vredna manj kot 30 tisoč evrov,
kar je nova meja za predlagane izjeme.
Istočasno pa so v primeru pogojne zaporne kazni
možnosti za odškodnino za žrtve veliko večje.
Ta obveznost je običajno del sodbe.
Ime mi je Lukas. Sem paznik
in prodali so mi sumljiv audi.
Avto sem kupil 29. januarja 2024.
Moj mehanik, ki se je specializiral za takšna vozila, mi je povedal,
da je moj avto sestavljen iz različnih delov.
Šokiralo me je, ko sem izvedel, da je bil prodajalec
član avtomobilistične tolpe Leopoldov.
Tudi po tisti raciji in sodišču so še vedno dovolj predrzni,
da nas na tak način goljufajo.
MEDIATRANSLATIONS