Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamă, băi!
Băi, nu mai merge așa, nu mai pot așa, frate, tre' să facem ceva.
- Iar n-am ajuns la timp acasă! - Nici eu.
Bine că am case peste case și mi-o trag ca boschetarii prin hoteluri.
De lux.
Hotel de lux și viață de refugiat.
Hai mai taci, că e la modă.
Acuma ce-i mai zic?
- Acuma îi zici că ai pierdut metroul. - Nu merg cu metroul.
Mi s-a terminat și sacul cu minciuni.
Spune-i adevărul, că vrei să-ți refaci viața.
Și tu?
Eu încă aștept inelul ăla cu diamant.
Așteaptă-l, uite că vine!
- Bună! - Hei!
Nu te duce. Nu-i acolo.
A și plecat?
A promis că nu mai face asta.
Eu, personal, cred că n-a dormit acasă.
- A promis și asta. - Că nu ne mai lasă singuri noaptea?
- Da... - Eu n-am o problemă.
Eu, da! Să vezi ce-i fac!
- Românii ăștia-s duși cu pluta. - De ce?
Românii, în general...
Sunt vai mămicuța lor, au salariul minim pe economie și, uite,
ies din magazine cu pungile pline.
- Ce or cumpăra nu știu... - E Ziua Copiilor.
- În cât suntem azi? - Întâi.
Iunie?
Înseamnă că m-am prăjit de tot! Credeam că mai sunt vreo două săptămâni.
- Ce s-a întâmplat? - Te rețin un pic.
Doar un pic, te rog. Mă duc să cumpăr cadouri.
- Mi-a intrat un cui. - Localizare și îl scoți.
Eu cred că tu nu ești ceea ce vrei să pari.
Bine, o să mă duc la detectorul de minciuni,
dar nu azi, că e duminică și e închis.
Astăzi este joi.
Joi? Atunci chiar trebuie s-o șterg.
Pe bune, tre' să duc copiii la școală.
E liber.
A, corect, că e 1 iunie.
Până acum, ți-ai impus doar tu punctul de vedere.
De azi înainte,
mi-l impun și eu pe lângă tine.
Bine, de mâine, please, te rog.
De azi,
dacă vrei să mai existe un mâine.
- N-ai de gând să mă omori, nu? - Nu! Dacă vrei să ne mai vedem.
Bine, care e planul?
Simplu!
Mă duci la Olivo, bem o cafea bună, mâncăm...
Și vorbim despre planurile tale de viitor cu mine.
OK.
Despre faptul că ești divorțat,
iar povestea cu fetița cea mică,
cum că nu vrei să afle...
- De azi nu mai ține la mine! - Asta nu e OK.
Te ajut cu ceva?
N-ai cum.
Îți dau ceva?
Ce să-mi dai?
- De mâncare, zic. - Dă-mi!
Dă-mi și mie.
Ție să-ți dea Vica.
O vezi tu pe Vica undeva și n-o văd eu?
Păi, fă-o să vină la timp, ca să aibă cine să-ți dea cerealele alea.
- Băi, ia ascultă la mine... - Iar începi să vorbești ca tatăl tău.
Noi doi trebuie să purtăm o discuție.
Și asta e tot de la tatăl tău.
- Aoleu! Când? Acum? - Și acum, dacă ești pregătită.
- Hai! - Nu aici, între patru ochi.
Du-mă unde vrei, nebunule!
- Unde vrei? - Aici.
Dar, ce liniște e în casă! Unde-s copiii?
Dar ce matinali suntem!
'Neața!
- 'Neața! - Mie comandă-mi de la Martin.
- Același meniu ca și ieri? - Da. Și două tacâmuri.
- Sonia, ție? Clasic? - Da, numai pune-mi și avocado.
- Ești OK? - Da, sunt bine, sunt bine.
Dacă tu ești bine, înseamnă că eu sunt fabuloasă.
- V-ați hotărât? - Ceva rapid.
- Și aleg eu? Sau...
De data asta, aleg eu.
Vreau burrata cu pesto de roșii uscate.
Vreau capuccino și o limonadă.
Mersi!
Ți-ai comandat ceva! Ți-am spus că nu pot sta mult, sunt pe fugă.
Și mă lași singură?
Depinde cât de repede mănânci.
Nu mănânc repede, mai ales când cineva îmi ordonă.
Dar Mona n-a venit?
Nu i-ai văzut mașina în parcare?
- Ba da. - Păi și atunci, de ce întrebi?
Nici nu știu de ce... Într-adevăr, a fost o întrebare stupidă.
E cu Flaviu, nu știu ce discuție au...
- Cine? - Mona! Nu despre ea vorbim?
Deci nu știu ce am azi, că nu mi se leagă ideile în cap.
Trebuie să ai ceva, ca să lege, nu?
Corect! Îți fac și ție o cafea?
Să știi că argumentul cu Arina nu e deloc subțire.
Pur și simplu, m-a implorat să nu mă însor încă o dată.
Nu mai vrea alți frați și alte surori. Are și așa suficienți.
- Cine e Arina? - Arina e fiica mea cea mai mică.
- Câți copii ai? - Nu ți-am spus până acum?
Ai vrut, dar n-am fost interesată niciodată.
Acum ești interesată?
- Eu ți-am pus întrebarea. - Ține-te de ceva, să nu cazi.
Nouă.
Atâta m-a dus capul.
Cu câte neveste?
Câte soții am avut?
Trei.
Da, și după ce am divorțat de ele,
majoritatea copiilor au preferat să rămână cu mine.
În afară de Ella, una din fiicele mele, care a rămas cu maică-sa.
E prima mea soție, în sensul ăsta.
Și crești opt copii singur?
Singur? Am trei bone.
Am divorțat doar de soții, dar bonele mi-au rămas fidele.
OK.
Acum îți fac să mănânci. Vrei tot iaurt de bivoliță?
Da.
- Dar Tarc tot n-a coborât? - Nu.
Tarc!
Du-te după el. Nu zbiera așa.
Hai la masă, Tarc!
Tarc e cel mai mic, dar Arina e fată
și noi, tații de fete, suntem mai atașați, așa că ea e „cea mică”.
Câți ani are?
Zece?
Zece.
- Ești sigur? - Zece.
Și tu vrei să te cred că ți-e frică de o fetiță de zece ani?
Eu nu înțeleg ce nu înțelegi.
În fine.
- Hai. - Plătesc eu, că tu n-ai comandat nimic.
Nu, nu, nu, nu e cazul.
Și, dacă vrei să ne mai vedem, mâine mă inviți la tine acasă.
Să înțeleg că vrei să oficializăm relația, nu?
Perfect.
- Nu s-ar putea și altfel? - Altfel, cum?
- Ca înainte. Știu eu, un concubinaj. - Nu-mi place nici măcar cum sună.
Păi ce faci, pleci cu mașina mea?
A ta?
Draga mea, nu știu ce joc joci, dar ai întins puțin coarda.
Cum a ajuns cheia mea la tine?
Dragul meu, eu știu că tu conduci business-uri de milioane,
nimeni nu suflă în fața ta.
Ai impresia că mașina asta este a ta, că eu sunt a ta.
Numai că lucrurile nu stau chiar așa.
Ai cheia la tine?
Deschide-o.
Ai văzut?
Deci, mașina asta nu-ți aparține,
cum nici eu încă nu-ți aparțin.
Dar dacă vrei să mă deschizi, îți trebuie o cheie.
Cheia e la mine.
Numai că eu am codul.
Ți-l trimit mai târziu pe WhatsApp.
By the way,
spune-i Arinei că aseară ai dormit acasă
și te-ai trezit foarte de dimineață să te duci să cumperi cadouri.
Corect, corect, foarte bine.
De unde știe Flaviu de planul nostru?
Am zece ani. Îmi dai ca la bebeluși?
- Iartă-mă, nu mi-am dat seama. - Calmează-te. Mă agiți și pe mine.
- De unde știi că Flaviu știe? - Asta am discutat mai devreme.
- Păi, și ți-a zis cu subiect și predicat? - Adică?
Ce ți-a zis?
Să-l tratez ca pe copilul meu preferat, că altfel ne strică planul.
- Și cum ar putea el să ne strice planul? - Ce știu eu?
Ei lasă, mă ocup eu de Flaviu, tu ține-te de plan, da?
- Te-ai uitat la Formula 1? - Nu mai pot urmări!
Mă enervează Verstappen, mai ales după ce i-a făcut lui Ricciardo.
Îmi plăcea mult Ricciardo, e așa... australian... exotic.
Mona, îți place altcineva,
și, ca să ai mai multe șanse să te placă și el,
trebuie să aveți pasiuni comune, te-ai prins?
Da, din prima. Din prima m-am prins.
Și nu uita să înveți câte zece cuvinte noi în fiecare zi.
- Trebuie să ai un vocabular bogat. - Normal.
Ce alt cuvânt puteai folosi în loc de „normal” în situația asta?
Firește?
Și de ce nu l-ai folosit? De ce-mi pierzi vremea?
Că nu-mi vine să vorbesc altfel în casă.
O să râdă toată casa de mine dacă zic „firește”.
Râde mai bine cel care râde la urmă, să ții minte proverbul ăsta.
Du bolul ăsta în casă, nici nu mai pot să mănânc.
- Sunt supărată. - Sigur?
Bine.
Ați ajuns? Ies imediat.
- Te-ai plâns? - Nu, i-am dat să mănânce.
- Și nu puteai să-i dai de mâncare aici? - Ea a vrut pe terasă.
Am față de prost?
Flaviu, ce am vorbit noi între noi o să rămână.
Ți-am citit pe buze.
Din păcate, înțelegerea noastră a picat.
Nu te vei mărita niciodată cu tata. Asta e o promisiune.
Vorbește mai încet, să nu te audă cineva. Ce prostii scoți pe gură!
Chiar dacă ăsta e planul Arinei, preferata lui tata,
tot n-o să meargă.
O să mă ocup eu personal.
- De ce o să te ocupi personal? - Că așa vreau eu.
Alta era întrebarea, dar nu mă mai interesează.
Sonia, tu de ce bei cafea în picioare?
- N-ai loc la masă? - Ca să nu mă-ngraș.
A, nu știam!
Salut!
- Auzi? - Nu.
- Ești bine? - Nu vrei să știi.
Păi, atunci mă duc să mă joc doar cu Vlad fotbal.
Văd că nu mă pot baza pe tine.
Robi? Nu parcă mama ta lucra la primărie?
Ar fi vrut ea.
Parcă așa știam.
Nu, mătușa lucra la primărie. De ce?
Am nevoie de ajutorul tău.
Ai auzit ce ni se pregătește?
Micuței i-a trecut prin cap să ne facă o surpriză.
Să ne aducă o mămică nou-nouță, una de viitor.
- Bă, mă auzi, mă? - Ce ai, mă?
Ari vrea să-l convingă pe tata să se însoare.
Și care e treaba noastră?
- Păi nu ți-am spus cu cine! - Nici nu mă interesează.
Ei, nu te interesează, dar o să cam cazi pe spate.
Atunci, zi.
- Cu Mona. - Bona?
Bona, da.
Cine e?
Surpriză!
Am întrebat cine e!
Ari, m-ai văzut! Tata sunt. Hai, deschide, că n-am cheia.
N-ai cum să fii tata.
Tatăl meu doarme acasă și nu mă lasă noaptea singură.
Închide, te rog, geamul ăla. Să nu-i deschideți lui tata, da?
- De ce? - Ne jucăm un joc.
Și el o să încerce să vă păcălească să-i deschideți,
dar voi să fiți deștepte, să nu picați în capcana lui, da?
Nu picăm, da.
'Neața, Ella!
Ce faci acolo? Citești curentul sau...
Nu, mă pupam cu păianjenii. M-am prins în poartă, nu vezi?
M-am prins.
- Ce? - Te-ai prins în poartă.
Dă-te jos și hai în casă.
- Auzi, tu te-ai certat cu maică-ta? - De ce să mă cert?
Tu vii aici de obicei când te cerți cu maică-ta.
Ăsta vrea să fie un reproș sau cum?
Nu, mai degrabă o constatare.
Hai, nene, mă lași! Am venit să-mi iau cadoul.
Vreau să te grăbești, că nu pot sta mult.
Vezi că sunt niște pungi în spatele porții.
Astea nu-s cadourile mele.
De obicei, îmi plac jucăriile de la Noriel,
doar că am făcut și eu 14 ani și mi-aș dori ceva mai de vârsta mea.
Ce, iar un telefon?
Am aruncat după un coleg, dar nu l-am nimerit.
- E al optulea! - Al nouălea.
- Ajută-mă să cobor de aici! - Ești băiat mare, te descurci!
Ella!
- Cum sunteți? - Bine!
Dacă ne place ceva la tine este că, chiar dacă ai mulți bani
și îți poți permite tot ce vrei, ai grijă de cum arăți.
Ce vrea să spună, cu alte cuvinte,
este că suntem foarte mândre cu o mamă ca tine.
Mulțumesc.
Am niște colege care se rușinează cu mamele lor.
- Cum așa? - Pentru că sunt grase.
Și neîngrijite.
Poate nu au posibilitate să meargă la sală,
poate nu au bani, muncesc prea mult, poate...
Pe naiba, cum să nu-și permită?
Dacă își permit să-și ducă copiii la școli private?
- Și ce? Tu nu muncești mult? - Da.
Sunt grase doar pentru că au soți și nu le mai interesează de altcineva.
Ingrid, tu taci!
Nu realizezi că doar vrea să arate frumos ca să o iubească cineva?
- Cine? - Mama! Cine?
De aia zic mereu să taci. Vorbești numai prostii.
- Întreab-o! - Așa e, mama?
Așa e.
De asta vreau mâine seară să mergem să-l cunoașteți toate.
Ne iei așa, fără să ne pregătești de dinainte?
A fost în familia asta vreodată altfel?
Păi nu, dar ăsta e un subiect sensibil.
- Ne găsești un tată peste noapte și... - Și?
Eu deja am un tată, nu mai am nevoie de altul.
Noi nu! Ce să vezi!
Mâine nu vin.
Deschideți, mă odată! Ce râdeți?
Fi-v-ar fasolele să vă fie de râs! Deschideți odată ușa asta!
Nu!
Voi v-ați pierdut mințile? Deschideți ușa asta odată!
Voi sunteți duse cu pluta?
- Tata, cine mi-a pus numele de Tarc? - Mă-ta, că de aia am divorțat de ea.
Și oare ce înseamnă Tarc?
Mă copile, numai de semantică n-am chef acuma!
Voi de ce râdeți ca proastele? De ce nu mi-ați deschis ușa?
Dar ce? Nu ne mai jucăm?
- Ce să facem? - Să ne jucăm...
Ce? E 1 iunie? Credeți că am dat în mintea copiilor?
Vica, sunt niște pungi cu cadouri jos, du-te și ia-le.
- Ne jucăm sau ce facem? - Du-te, domnule, odată și adu-le!
Vezi că e și o curea. Joacă-te cu ea pe spate până...
Ce are, domnule?
- Angi, te rog, du-te până la... - Mă duc eu...
Și asta a luat-o razna? Nici măcar nu i-am spus unde să se ducă.
Du-te să vezi dacă e Ari în camera ei.
Tata, nu mi-ai răspuns la întrebare.
Măi, copile, e ziua ta azi?
Nu vreau să-ți stric ziua.
O să dezleg eu misterul ăsta!
Mai devreme decât credeți voi.
- Daria, de ce m-ai chemat? - Nu mă întrerupe! Daria?
Aici, și scrie tot ce se discută,
să se poată ajunge la o concluzie deșteaptă.
Încuie ușa!
Dacă mai dai în mine, o să te spun!
Mă, frate, știi cum stă treaba?
Se întâmplă lucruri interesante în casa asta.
Și fix de aia trebuie să fim mai uniți ca niciodată. Toți!
Dar înainte, trebuie să-mi spui... dacă ce am auzit e adevărat.
- E adevărat? - Ce?
Că Ari vrea să-l mărite pe tata cu bona ei.
Nu te uita așa la Emi.
Ea, spre deosebire de tine, a înțeles că între noi nu există secrete.
- Deci te mai întreb o dată, e adevărat? - Da, e adevărat.
Atunci, trebuie să declanșăm un atac nemilos,
să nu aibă timp de reacție.
- S-o chem pe Vica? - De ce?
- Ca s-o pregătim. - Bună idee.
Ridică-te, că mă doare piciorul.
Hei, ce faci?
Ce-ai pățit, Ari? De ce ești supărată? Ari meu e arici?
N-ai dormit acasă, nu?
Ba da, numai că m-am trezit mult înaintea voastră.
Da, păi văd că ai venit acasă după ce ne-am trezit. Mult după.
Magazinele s-au deschis după nouă.
Tata... Ce legătură au magazinele cu faptul că n-ai dormit acasă,
că n-ai reușit să te trezești la timp, ca să te vedem și noi în patul tău.
Nu știu unde bați, dar să știi că am dormit acasă,
m-am trezit cu noaptea în cap și m-am dus să vă cumpăr cadouri.
E Ziua Copilului, nu? Să aveți o surpriză când vă treziți.
Numai că magazinele s-au deschis foarte târziu.
Minți!
Ei, mint! Nu mint!
Corect ar fi să zici: nu știu să mint.
Ariciule, nu vrei mai bine să-ți vezi cadoul
și după aceea, mâncăm ceva bun împreună?
Am mâncat. Fără tine.
Atunci, fii atentă, mi-a venit o idee.
Ce-ar fi să vedem noi doi un film împreună, ce zici?
- Parfum de femeie. - Da.
E filmul meu preferat.
Miroși a parfum de femeie și tu vrei să cred în balivernele tale?
Uite cum facem.
Vreau să luăm cina împreună diseară. Aș vrea asta într-un cadru festiv.
Și eu o să-ți propun ceva.
Dacă o să fii de acord cu ce o să-ți propun,
o să-mi faci cel mai frumos cadou de Ziua Copilului.
Așa facem.
Trebuie să promiți.
Normal că promit. Promit!
Hai, ziceți, dar repede.
Doar eu zic cum am eu chef, nu cum zici tu. Acum ia loc.
Acum dacă vom mai interveni și noi, sper să nu fie deranj.
Ia loc.
Vica, am o întrebare.
Cât de mult îți place de tata?
De la unu la zece.
- Zece. - Ca bărbat?
Ca soț. Trebuia să punctezi mai exact.
Va trebui să vorbiți un pic mai rar. N-apuc să notez tot.
Doar ce vorbesc eu cu Vica. Lasă-i pe ăștia doi.
Doar ce vorbesc eu cu Vica e important.
- Deci, voi doi... OK, hai. - Da.
Hai, Vica, răspunde la întrebare.
Hai să te întreb direct.
Ai vrea să fii femeia lui tata?
Zi mă „soția”, că cine știe ce-o înțelege?
Soția.
- Vica, cât mă mai ții în suspans? - Și pe noi.
Am o...
așa... o oală pe foc... și trebuie...
Vica, deci, nu ai nicio oală. Te cunosc atât de bine... nu gătești.
Noi avem un plan, și trebuie toți să ne ținem de el, mai ales tu.
Înțelegi?
Bravo.
- Ce zici? - Eu mă bag, clar! Dar numai să mă ia.
- Dacă depui un pic de efort, o să te ia. - Cum adică?
- Adică vrei să te învăț eu? - Adică zi mai exact la ce te referi.
Hai, mă, Angi, pe bune? Nu știi ce-i place lu' tăticu?
Ți-aș fi zis direct, dar e ghidușul ăsta mic aici.
- Ce faci, mă, iar mănânci ca spartul? - Da, mă, care e problema ta?
- Vrei să... - Hai, zi și tu ceva... o prostie, orice...
Bagă-te și tu în seamă. Stai și mănânci încontinuu.
Ce faci, iubire?
Ce faci, mă? Alo, gara! Ia labele, mă, de pe ea, ce-ai?
- Păi... - Păi, Angi știe. Ce?
- Angi știe, dar Ella nu știe, dobitoaco! - Ei, nu!
- De când știi tu, mă? - Uite de acum!
Deci, dacă-i spui lui tata, te omor!
Nu mi-e frică. Și am oricum alt interes, și îmi pică bine să profit de ocazie.
- Asta iar mă șantajează. - Ce bine mă cunoști.
Am nevoie de un telefon nou, că al meu s-a cam demodat.
Eu nu dau 1000 de euro ca să-ți ții gura.
Stai calmă, că nu dai tu oricum.
Facem schimb de telefoane. Tata îți ia ție altul. Suntem toți zen.
Nebunelor, stă femeia asta după noi! Să ne concentrăm pe ce ne-am propus!
S-a trezit Ghiduș.
- Stai, mă, că oricum facem la vrăjeală. - Cum adică la vrăjeală?
Știți ceva? Dacă voi vreți să vă jucați, pe bune, eu nu mă bag. Plec!
Dar tu chiar ai vrea să te măriți cu tata?
- Da! - De ce?
Cine n-ar vrea să fie soția unui multimilionar?
Eu chiar am luat-o în serios. Pe bune!
Mona, deci planul e simplu.
Angi și Vica vor pleca la cinci. Tu, nu.
Eu, nu. Am înțeles.
Mi se face rău.
- Nu mă întrerupe! - Iartă-mă!
Motivul pentru care rămâi este să ne prepari o cină
și, cu ocazia asta, o să vadă și tata cât de bine știi să gătești.
- Chiar știu. - Știu că știi.
Și mai stai un pic pe aici,
după care du-te aici aproape, la Home Garden,
și ia tot ce ai nevoie ca să ne prepari ceva uau.
Și diseară, când vii să ne servești,
fii cea mai aranjată și mai decoltată persoană care a existat vreodată.
Pe care.
Mona, mai ai mult până să mă corectezi pe mine, știu bine ce-am zis.
Da, știu, iartă-mă,
îmi umblă gândurile prin cap că avioanele pe Heathrow,
dar am înțeles planul.
Tu doar să-l sensibilizezi bine, da?
Știu bine ce am de făcut. Hai, du-te, și să nu scapi vreo vorbă.
Nu scap! Ce relație frumoasă avem noi două!
Chiar aș merita să-ți fiu mamă.
- Meriți deja! Hai, fugi! - Fug.
Hai!
- Dar ce facem aici? - Ce facem aici? Ne dăm în mașinuțe.
N-ar trebui să mergem altundeva, că suntem fete?
Ei, na, unde altundeva? Ia veniți încoace.
- Nu v-ați prins de ce v-am adus aici? - Nu.
OK.
Căsătoria e un fel de loterie. Habar n-ai unde te duce.
Vreau să facem astăzi o cursă.
Dacă eu o câștig, voi toate veniți să-l cunoașteți.
Dacă nu, înseamnă că n-a fost să fie.
Ce ziceți?
- Eu pierd sigur. - Și eu.
Chiar dacă vin mai tare ca tine, pun frână.
Fără să trișăm. Corect?
- Nu te uita la mine! Sigur câștig! - Și dacă o să pierzi?
- O să mă supăr că am pierdut. - Hai, mă!
Hai să luăm biletele.
Mona, mai stai?
Un pic.
Nu mult.
Cam cât?
Da.
- Da? - E cinci.
- E cinci? - Ce faci, nu vii cu noi?
- Oarecum. - Tu ești bine?
- Mona? - Da?
Ai uitat să-mi calci rochia aia.
Da! Rochia! Am uitat de rochie. Acuma vin, Ari.
Rochia e la mine în dressing.
Știu. Mă duc până la toaletă și... mă întorc.
FIȚI GATA
RECORDUL ZILEI
Ce faci, Mona?
Uite, ce să fac?
Cumpăr lui Ari una-alta.
- Ari? - Păi? Nu lui Ari? Păi cui?
- Nu-i așa? - Și ce i-ai cumpărat tu lui Ari?
Humus. Adică năut, ca să-i fac humus.
Că știi, ei îi place mult humusul.
Și salată de ton mexicană. Asta! Le place și alor mei.
Și Mionetul ăsta presupun că tot pentru Ari este, nu?
Nu. Ăsta l-am cumpărat pentru mine. Acasă.
Dacă veniți pe la mine, cu ce vă servesc?
Da. Te las, te las, că și așa am stat după program și mai am treabă.
Vorbim!
Doamne ajută!
Mâncăm?
Putem. Da.
E frumoasă, nu?
Toate serile cu tine sunt superbe.
- Lasă, că am văzut cum te uitai. - Ah, e o femeie frumoasă.
N-am văzut-o niciodată așa. Decoltată, pavazată.
Și ți-ar plăcea să o iei de nevastă?
Mona, adu niște apă.
Pentru tata.
Ce te-a apucat?
E frumoasă, inteligentă,
și e disperată ca și tine după Drive to Survive, de pe Netflix.
Mă disperă Verstappen!
Da, și pe mine!
Mai ales după ce i-a făcut lui Ricciardo...
Da. Atunci mi s-a pus pata și mie.
Vezi câte vă leagă?
Ariciule,
Mona are 25 de ani.
Poate să-mi fie copil. Să fie soră-ta!
Și ce dacă? Ea mi-a zis că te place foarte mult.
Mi-a zis, chiar vrea un soț mai matur, că ăștia tineri sunt blegi.
Domnișoară, nu îmi place cum vorbești!
Sunt vorbele ei, nu ale mele.
- Ariciule... - Ascultă un pic!
Știu că îți cer mult, și n-am nevoie să-mi dai un răspuns în seara asta.
Dar vreau să-mi promiți
că o să te gândești foarte bine la ce ți-am zis, da?
Ariciu...
- Nu te mai uita așa la mine. Mă omori. - Îmi promiți?
Normal că îți promit!
M-ai făcut cea mai fericită fată! Mulțumesc!
- Te iubesc, tati! - Te iubește tata!
A centrat-o bine de tot micuța!
Acum, dacă tata e prost și se aruncă cu capul înainte...
intră direct în vinclu.
- Adică? - Adică e gol sigur!
Bună! Nu ai văzut-o pe Ella?
De azi dimineață tot o sun și nu răspunde la telefon.
Nu știu unde e.
Didi, ce faci? E sus... I s-a spart telefonul.
A aruncat după un coleg și vrea unul nou de ziua ei...
Al opt... nouălea!
Ce mă bucur că ai venit!
Ce se întâmplă?
Vreau să mă sfătuiesc cu tine, nu știu...
Tot cu mine? Nu mai ai și alte soții?
Am avut, dar...
prima e prima, rămâne prima, orice ai face.
Touché! De ce zici asta?
Tu ai fost cu mine de la început.
Când n-aveam niciun ban, m-ai ajutat să cresc...
Am reușit, am reușit amândoi.
Păcat!
Ei, păcat... Nu-i niciun păcat!
Așa a fost să fie, să știi.
Eu n-am niciun regret, și mă bucur că suntem prieteni.
Nu că am fost noi altceva în ultimii ani...
Corect...
Noi suntem prieteni, asta e tot ce contează. Atât.
Și bucur că s-a întâmplat asta și chiar mă bucur că ne-am despărțit.
Ne-am luat o greutate de pe umeri.
Zi, măi, ce te frământă?
E asta mică,
Arina...
- Așa? Ce s-a întâmplat? - Vrea să mă-nsoare cu bona ei...
Așa?
Numai că m-am îndrăgostit...
- Așa, mai zi! - Eu m-am îndrăgostit...
Mă rog... în afară de cele două relații cu niște fete culese de prin cluburi...
Așa...
...de cineva mai apropiat de vârsta mea.
Așa!
- Așa, și mă întrerupi, mă tot întrerupi. - Vreau să te ajut...
- Întrerupându-mă? - OK, zi!
- Ce ziceam? - Alea, alea...
Sunt complet bulversat!
Da, și nu știu ce să fac!
Adică știi foarte bine că relația cu copiii pentru mine e...
primul plan, punct.
Da, dar trebuie să pui limite.
Dacă vrei ca ei să fie fericiți, tu trebuie să-ți găsești liniștea prima dată.
- Cine spune asta? - Eu!
Da...
Mi-a spus „Tati, te iubesc!” cu zâmbetul ăla... m-am topit!
M-a împachetat, m-a băgat în buzunar!
Sunt convinsă! Manipulare!
Așa se numește în termeni de specialitate.
Vorbești așa pentru că nu e copilul tău. Foarte simplu.
Nu-i adevărat, vorbesc așa pentru că ăsta este adevărul.
- Bun. Și ce să fac? - Măi! Ai putea să-ți asculți inima.
- Din ce telenovelă ai scos-o pe asta? - E din psihologie!
A, da, că tu... chiar, ai terminat psihologia?
Nu se poate, chiar așa! De trei ani am terminat și profesez.
Da...
Trebuie să plec. Mâine, Ella are examen.
- Mama, mi-e somn! Poți să-mi faci masaj? - Nu în seara asta, iubita mea.
Eu nu l-aș mai băga în seamă dacă te face să suferi.
Eu așa aș face.
OK, noapte bună, te iubesc!
Și mami te iubește, vin și eu imediat.
Trebuie să mă trezesc devreme s-o iau pe Julie de la aeroport.
OK!
- I love you! - Și eu!
Doamne, mi se face rău!
- Dacă se supără domnul Virgil? - Nu se supără, măi!
- De unde știi? Uite-i și pe ăștia! - Hello!
Ieșiți din camera mea, acum!
Nu.
Mi-e somn!
În mod normal, și nouă putea să ne fie,
dar ce să vezi, se pare că ni l-ai stricat.
N-o să te ținem mult, dar trebuie să te concentrezi puțin.
Nu vreau să mă concentrez deloc. Vorbim mâine-dimineață.
Lăsați copilul în pace, ce vi s-a pus așa pe ea?
Mona, hai un pic cu noi să vorbim ca fetele.
Nu vrei să vorbești cu noi?
Va trebui, iubita, că ce ține de familie, respectiv de tata, ne privește și pe noi.
Nu poți să iei tu inițiativa fără să ne consulți, da?
Nu mă interesează să vorbesc cu niciunul din voi.
Și nici nu am de gând să dau cuiva raportul despre ce fac.
„Ceea ce” vreau să fac.
Într-o limbă vorbită, Daria, se acceptă și licența asta.
Da, într-o limbă vorbită greșit.
Daria, gata!
De ce?
Treburile astea le discutăm la școală, dacă ții neapărat.
Lăsați-mă pe mine! O fac să vorbească pe loc!
- Șezi blând! - Nu vorbeam cu tine!
- Ia faceți toți liniște, că vorbesc eu. - Și ce te recomandă?
- Am examen mâine. Nu pot să stau mult. - Zi, atunci!
N-am apucat să ne cunoaștem așa bine,
dar soarta a făcut să împărțim același tată,
așa că ce-ți aparține, îmi aparține.
- Ne aparține! Vezi că faci și tu ca ea! - Știu! Așa că...
Ca să nu se mai frustreze nimenea,
va trebui să dăm o șansă egală tuturor bonelor din casa asta.
Pe scurt, de aici încolo,
când îți mai trece prin căpșorul ăla mic și frumos al tău,
să-i ceri ceva lui tata, adu-i aminte și de bonele noastre,
că și ele sunt oameni, clar?
- Ce s-a întâmplat? - Nimic... Am...
Cum ziceam...
Am avut o discuție civilizată cu fetele...
Ne-am pus de acord în anumite privințe și cam atât.
Bă, sincer! Noi nu putem vorbi cu tata?
De ce tot ne chinuim atât de mult cu micuța asta?
O idee foarte bună! Putem vorbi cu tata mâine-dimineață la micul-dejun.
- Vorbești tu? - Da!
- Jură-te! - Mă jur! Pe ce vrei tu.
- Ăsta este ceaiul? - Da, ăsta este.
Mi-a adus Mona înainte. Te miști cam greu!
- 'Neața, cireadă! - 'Neața!
- Dar tu nu trebuia să fii la examen? - Am înțeles greșit.
Și e chiar bine, că ratam o ocazie unică în viață.
De ce unică? Poți să mănânci când vrei aici.
Nu știi? Dimineața, la prânz, seara.
Nu la asta mă refeream.
Paul, inițiem ceva sau încă nu ți-e gata speech-ul?
Nu știu despre ce vorbești.
Haida, bă, v-ați blegit? Erați mai cu cojones mai devreme.
- Nici tu, Sonia, nu știi ce vorbesc? - Alo!
Nu mai bine te duci tu la școală? Poate chiar ai examenul ăla.
Tata, ăștia nu au sânge în instalație.
Alo, băi! Filiașul! Băi, copii, ce-i cu limbajul ăsta?
De aia dau o căruță de bani, de aia vă țin în școli private?
Ca să vorbiți ca la ușa cortului?
Dar ce am zis?
Cum adică? Ăla-i cu cojones, tu cu sânge în instalație...
- Măcar știi ce înseamnă asta? - Da! Să ai tupeu!
Nu, nu! Instalație! Știi ce-i aia instalație?
Țevi! Ce să însemne?
Să ai sânge în instalație se referă la unul care are coaie.
Dacă mai spui o dată cuvântul ăsta, te lipesc de perete, ai înțeles?
- Ai înțeles? - Ascultă-mă un pic...
Nu! Ascultă tu, că eu am auzit suficient, ai înțeles?
Ați auzit cum vorbesc? De ce vorbesc așa?
- Au mai vorbit așa? - Virgil...
Virgil... Auzi, de când sunt eu Virgil cu tine?
Voi v-ați pierdut mințile?
Alo! Datoria voastră e să-i și educați, nu doar să le dați de mâncare.
Da, dar e prima oară când l-am auzit vorbind așa!
Până acum, n-a mai zis niciodată așa ceva.
Virgil!
Hai, mergeți să mâncați!
Mâncați și, după aia, marș la școală!
Și, de azi înainte, câte două ore în plus de citit!
Vă ascult seara!
Și ție îți înfund țevile dacă mai vorbești așa!
Hai, mă, mai stai? E defect?
- Cinci minute! - Deci cinci minute te mai las!
Da. Mersi.
Julie!
Oh, ce mari v-ați făcut!
- O, Doamne! - Ce mă bucur că ai venit!
Mulțumesc mult.
- Cum a fost zborul? - A fost bine!
- Ne-ai adus ceva? - Normal că v-am adus cadouri!
- Ce drăguțe sunteți! - Și tu la fel!
Fetelor, arătați-mi camerele voastre.
- Da! - Arătați-mi!
- A mea este cea mai frumos decorată! - Serios?
E unul dintre cele mai frumoase inele cu diamant pe care le avem aici.
Uneori îmi pare rău că nu sunt mahomedan. Altfel, cred că le-aș fi luat pe toate.
- Să înțeleg că nu v-ați hotărât. - Înțelegeți bine.
- Vă fac o o cafea? - Ar fi foarte drăguț!
Poate reușesc să mă decid cumva!
- Aveți aici. - Mulțumesc.
Am uitat să vă întreb dacă vreți cu zahăr.
Dar la cum vă văd, nu cred că stricați gustul cafelei cu îndulcitor.
Corect!
Stați un pic!
Tocmai mi-ați dat răspunsul la dilema mea!
Nu știu la ce vă referiți,
dar dacă v-am fost de folos, eu mă declar mulțumită.
Da, pentru că pendulam între inelul ăla de acolo,
care e foarte frumos și puțin sofisticat...
și ăla de acolo, care e foarte simplu.
Dar mi se pare că asta e,
tocmai simplitatea asta pune diamantul mai bine în valoare.
Adică fără îndulcitori! Mulțumesc frumos!
- Vă regăsiți în afirmațiile mele? - Bien sûr.
En français? Très jolie, mademoiselle!
Deci rămâne ăla din stânga.
Nu?
Nu.
Adică celălalt? Ăsta?
- Da. - Noi parcă conveniserăm altceva.
Așa e, dar să știți că, în momente ca astea,
femeilor le plac lucrurile... mai dulci.
Și dacă nu?
- Dacă femeia pe care o cer nu apreciază? - Va aprecia cu siguranță.
Sunteți foarte sigură pe dumneavoastră. De ce?
Cum să-i spun? Intuiție feminină?
- Hello! Hello! - Hello!
- Să-ți prezint... - Bună seara!
Bună seara. Să-ți prezint fetele mele.
Ingrid, Alma, Julie.
Faceți cunoștință.
Haideți.
Bună seara!
Da,
asta e familia mea, mă rog, asta e toată, cum se spune.
- Impresionant. - Poftim?
- Ai o familie impresionantă. - Da, da. S-au cam strâns ceva.
- Ari? - Ingrid?
Ce faci tu aici?
- Și tu? - Aici stau.
- Prietena mea cea mai bună de la școală. - Da? Mă bucur.
- Dar unde mă duci? - Haide!
Păi...
Păi, noi mâncăm cu voi sau după ce terminați voi?
Aduceți niște scaune. Hai!
Hai, nu vă uitați, hai, că e petrecere.
- Aici voi sta eu? - Nu. Aici vor sta ele.
- Ele! - OK.
Foarte frumoasă casă. Poți să mi-o arăți puțin?
Sigur, sigur că da. Hai!
Făceți-vă comozi.
Da, am vrut o arhitectură specială, adică și utilă în același timp,
când avem atâția copii.
Scările dau spre dormitoare...
Aici e o bucătărie destul de mică. M-am gândit că e...
Oprește-te. Ai impresia că mă interesează casa?
- Nu asta mi-ai cerut? - Era un pretext să te iau de acolo.
Ce e toată adunarea asta?
Asta nu e adunare, este familia mea.
Da? Și adică... copii, soții, mă rog, foste, bone...
Așa te-ai gândit tu să mă ceri de nevastă?
Și, ce-i rău în asta?
Nu știu... Cumva romantic, noi doi.
Draga mea, tu ai stabilit ziua în care să te cer
nu și cum s-o fac, nu crezi?
Mă pui la punct?
Încerc să stabilesc niște limite.
Am vrut să-ți arăt toată familia mea, ca să știi exact cu cine ai de-a face.
- Adică ăsta era scopul. - În ce relații ești cu fostele?
Păi, cu prima am rămas în cele mai bune relații,
suntem prieteni.
Și celelalte?
Mă rog, nimic deosebit. Da, și tu?
Mă chestionezi?
Tu ai impus regula jocului.
Hai s-o facem ca la carte, nu e corect așa?
Așa e.
- Eu am avut două căsnicii. - Așa...
Primul soț a murit în accident de motor.
La două luni după ce s-au născut gemenele.
Îmi pare rău. Și al doilea?
Al doilea avea o pasiune nebună pentru motociclete.
Ăsta e ghinionul vieții tale, iartă-mă!
I-am cerut să aleagă între mine și pasiune.
- Și-a ales motorul? - Și iată-ne aici.
Corect. În ce relație sunteți? Vă mai vedeți?
Da, când vine și o aduce pe Ingrid.
Și nu-ți pare rău că totuși v-ați despărțit când iubeai?
Bănuiesc că-l iubeai, nu?
Cred că vrei să scrii o carte despre viața mea.
Nu. Aș vrea să fac parte din ea.
Ce drăguț!
- Hai să mergem la masă. - Așa ar fi frumos.
Stai!
Mai există ceva ce trebuie să știu despre tine?
Mi-a spus tot?
Da! Nu.
Nu, n-am ce să-ți mai zic.
Ai ezitat.
N-am ezitat...
Pur și simplu, obișnuiesc să-mi cântăresc cuvintele
înainte să le scot pe gură.
Să-ți cântărești cuvintele! Prima dată când te aud așa.
- Prima dată. - Hai la masă.
La tine e plin chiar dacă sunt despărțiți.
La noi în casă e un coșmar.
Nu știu, dar câteodată mă gândesc dacă n-ar fi fost mai bine
dacă tata n-ar fi avut atâția bani și soții și copii.
Adică văd atâtea familii pe stradă, care sunt sărace,
dar mult mai fericite ca noi.
Și cu ambii părinți, frați și surori.
Totuși, nu cred că trebuie să ai așa mult ca să te bucuri.
E și o vorbă:
Decât sărac și bolnav, mai bine bogat și sănătos.
Ingrid, eu vorbeam serios!
Și eu am zis să te scot în starea asta.
Du-o pe mama ta acasă! Așa mă scoți.
Și ce? Crezi că mie-mi convine?
Bun!
Ei, da.
Am înțeles că ea nu știe românește.
Este născută la Londra și nu vorbește limba română.
Atunci, propun să vorbim în această seară toți în engleză,
din curtoazie, nu?
Și cei care nu înțeleg?
Taci și învață!
- Ce? - Nu, este OK.
Putem vorbi în limba română fără probleme.
Bine, păi hai să-ți prezint.
Uite, ea este Diana, prima mea soție.
Am absolvit împreună Politehnica la Iași.
Da, și am profesat pe urmă împreună câțiva ani, în domeniu.
Pe urmă, m-am apucat de afaceri. Ea m-a susținut.
Foarte frumos.
Da, și am rămas prieteni. Apoi, mi-am refăcut viața cu Lora.
Lora.
Cu Lora... Unde ne-am cunoscut? În Fratelli.
Da, Lora e în continuare singură, sau mă înșel?
Deocamdată. Mâncăm?
Bine. Hai... Îmi cer scuze...
Deci ea e... pare așa puțin supărată, mă rog, îmbufnată, dar nu e.
E o super fată, este sufletul petrecerii, când e distracție...
Pe urmă, ea e Rebeca.
Rebeca.
Pe Rebeca am întâlnit-o la TIFF.
Fată elegantă, citită.
- Bine că ați ajuns la ea. - Tarc, puiule, gata, încă nu e momentul.
- Tata, de ce mă cheamă Tarc? - E mama ta de față, întreab-o pe ea.
- Mama, de ce mă cheamă Tarc? - Tarc, dragule, vorbim altă dată.
De ce? Ți-e rușine cu ceva sau...?
Nu consider că ar trebui să discutăm lucruri intime cu atâția oameni de față.
Numele meu nu este deloc intim!
Și nu cred că sunt singurul care se întreabă
de unde vine numele ăsta tâmpit.
Tarc, dragă, nu e tâmpit. Nu mai spune așa ceva!
Numele tău are o conotație simbolică. E profund religioasă.
- Și nu te cheamă Tarc, ci Tarcău. - Mai rău!
Da, mai rău! Tarcău, puiule.
Pentru că de aia nu ți-am zis până acum Tarcău,
și am preferat să-ți zic Tarc, ca să nu faci o depresie nervoasă.
- Asta e tot. - Ai grijă ce spui.
- Exact! - Ce e, pastore? Ai început să vorbești?
Credeam că ai adormit, c-o lași pe coasta a cincea să vorbească.
Vreau să știu ce are numele meu cu religia.
La Tarcău, a fost un pustnic fără locaș, care a sfințit locul acela.
Ce legătură are numele copilului nostru cu sfântul respectiv?
Și, mai ales, de ce m-ai mințit?
Că ai trecut în acte numele pe care voiam eu să i-l pun.
Ce nume ai dorit tu?
- Gary. - Ăla e nume de om?
- Asta am întrebat și eu. - De fapt, știi ce?
Ia spune-le, explică-le copiilor
care este motivul real pentru care ne-am despărțit.
Nu e momentul.
Ba da, este momentul, chiar e momentul să spui.
Ai luat-o razna cu sectele tale. Știți ce voia să facem, copii?
Voia să ne mutăm toți în America de Sud,
să vă pună pe toți în niște internate religioase.
Vă închipuiți cum arătați? Toți cu fundiță la gât, cu ciorăpei albi.
Știi bine că nu de asta ne-am despărțit!
Eu fix de asta m-am despărțit. Iertați-mă că am ridicat vocea.
- Da? - Da.
- Da? - Fix de asta m-am despărțit de tine.
- Ăsta a fost motivul? - Bun, al tău care a fost?
- Pentru că m-ai înșelat cu Lora. - Rebeca, vorbești prostii!
Nu-s prostii, tata! Dovada sunt chiar eu.
Stai puțin! Tu ți-ai înșelat a treia soție cu a doua?
- Stai, pot să-ți explic. - N-ai ce să-mi explici.
- Stai... - Ingrid!
Rebeca!
Te joci cu focul.
- Valentina, stai un pic! Stai... - Plecăm!
- Când? - Acum!
- Valentina, te rog! - Și ne mai întoarcem?
Nu, nu ne mai întoarcem.
- Haideți, fetelor. - OK.
Acum v-ați găsit să plecați și voi? Când vreau să-mi rezolv problemele.
Dați-vă la o parte!
Valentina!
Valentina, te rog frumos! Pot să-ți explic lucrurile astea. Sunt...
Robi, cine e băiatul?
Ți-ai pierdut mințile? E verișorul meu, Bogdan.
Scuză-mă, am avut o discuție aprinsă cu părinții.
Și sunt un pic obosit.
Să știi că eu nu am timp să-ți treacă ție oboseala.
Mie să-mi spui foarte clar dacă vrei să te ajut sau nu.
Perfect! Ai vorbit cu mama ta? Îmi poți schimba numele?
- Da, dar costă. - Banii nu sunt o problemă.
- Am nevoie de părinți? - De amândoi.
- Când putem să mergem? - Și mâine dacă vrei.
Perfect! Mă culc, sunt foarte obosit. Ți-am zis.
Păi, n-am vorbit de bani.
Banii nu sunt o problemă.
Stai să-ți spun câți vreau
și pe urmă îmi spui dacă sunt o problemă sau nu.
Îți mai spun ultima oară, banii nu sunt o problemă pentru mine.
Sunt foarte, foarte bogat.
Vali!
Rebeca, noi am stabilit așa:
primești 5.000 de euro pe lună ca să-ți ții gura.
Ai deschis-o, te-ai lins pe bot. Pastore, mai ia-ți un job.
- Tu nu te duci la culcare? - Nu mi-e somn.
Poate ți se face somn.
Poate vreau să stau și eu cu fata asta aici.
- De ce vrei să-mi strici șusta? - Nu-i de nasul tău.
Tu n-ai plecat?
Nu trebuia să pleci cu Valentina?
- A plecat? - Da.
- Și nu se mai întoarce? - Nu cred.
Ce ciudat! Ce s-a întâmplat de m-a lăsat aici?
Destinul.
În cazul ăsta, o să plec și eu. Te superi dacă îmi chemi un taxi?
De ce să-ți chem un taxi?
Pot să te duc eu acasă.
N-ai băut?
Nu.
Chiar cred că ar fi mai bine să iau un taxi.
Mă duc să-mi iau cheile și mergem.
Dacă vrei, poți să rămâi.
Nu, mulțumesc!
Băi, ce papagal ești! Nici nu cred că te place.
Asta... e în limbă după mine. Așa-s toate.
Atunci, de ce nu iei mașina lui tata? O conduci tu.
Știi, pe drum se pot întâmpla multe.
Nu zici rău.
O să-i scot toate figurile din cap.
Băieți, nu vorbesc română, dar înțeleg perfect ce ziceți.
- Ce-a zis? - A zis că e-n limbă după tine.
Eu când ți-am zis...
Lasă fata în pace.
Hai să mergem.
Domnu'?
Bună seara, domnu'!
- Pot să vă întreb ceva, vă rog? - Vorbești cu mine?
- Mai e cineva? Păi, cu cine? - Corect, nu mai e...
- Vă supărați dacă vă rog ceva? - Nu mă supăr. Roagă-mă.
Uitați, două străzi mai în față este o florărie
și am nevoie să îmi iau niște flori în seara asta.
Dar sunt niște băieți care stau acolo în față
și, de fiecare dată când încerc să intru, îmi fură toți banii.
- Puteți veni cu mine? - Ce faci? Vinzi flori?
Hai, domnu', serios! Drept cine mă luați?
- Vreau flori pentru iubita mea. - Ai o iubită?
- De trei ani. - Trei ani? Trei ani. Are trei ani?
Nu, de trei ani sunt cu ea, și acum e prima oară când ne-am certat.
- Și crezi că florile funcționează? - Da, 100%.
Ce faceți?
Păi nu mi-ai zis să mergem să luăm niște flori?
Am înțeles. Mulțumesc mult. Sunteți ce trebuie. Haideți.
Fetelor, deschideți!
Fetele dorm, deschid eu.
Mulțumesc. Deschide tu.
- Bună, Julie! - Bună!
Florile sunt absolut superbe.
Bună dimineața.
- Bună dimineața! M-am pierdut. - Care flori?
Cum? Nu știi? Alea de afară.
Iar mirosul este absolut năucitor.
Cred că știu cine e grădinarul.
Da? Atunci înseamnă că știi și cât de mult te apreciază.
Da.
Sau se simte vinovat.
'Neața, șefu'!
Uitasem cât de înaltă ești. De ce m-ați chemat? Nu vă descurcați?
Nu e vorba despre asta, dar ne întâlnim cu Valentina Vesel,
cea care tocmai a investit trei sute de milioane într-o companie IT
și vrea să-și cumpere toată mobila de la noi, să-și mobileze noul sediu.
Și? De ce aveți nevoie de mine? De ce te-am făcut CEO, darling?
Nu știi ce comandă mare avem. Uriașă!
E un moment istoric, și am zis că n-ai vrea să ratezi așa ceva.
Mă omoară soarele. Dă-mi o cafea bună de-a ta și...
Ce a crescut levănțica de când n-am mai fost!
Mai dă și tu pe la birou.
- 'Neața! - Bună ziua! Bine v-am găsit!
- Andraș! - Bună ziua.
- Bună! Clara Panduru, îmi pare bine. - Valentina Vesel.
- Tu ești CEO-ul companiei? - Da, cu mine ați vorbit.
Încântată să te cunosc.
Asistentul meu, Bony.
- Cu mine ai negociat. - Îmi pare bine.
Julie. Se ocupă de achiziții.
- Încântată de cunoștință. - Încântată de cunoștință.
- Să vă prezint colegii mei. - Cine este domnul?
Acționarul majoritar, Virgil Oșoianu.
Ca pe surori.
- Ce surori? - Oșoianu.
A, nu. E pură coincidență.
Florile ți-au plăcut?
Cu cine negociez datele contractului?
Cu mine, stimabilă doamnă.
Andraș Domokos mă numesc. Îmi pare bine.
- Ce galant! Bun. - Ce drăguț.
Un asemenea director de vânzări ne trebuie și nouă, nu?
- Poate un pic... - Mulțumesc.
Bun.
- Bony. - Sunteți foarte... OK.
Mersi. Mulțumesc.
Dacă ne înțelegem la contract, diseară te invit la Baracca.
Eu sunt convins că o să ne înțelegem oricând și la orice.
Bun, atunci du-mă în biroul tău să discutăm puțin pe partea asta.
Nu vreți cumva să intrăm aici, în sala de protocol?
Pentru ce ne trebuie o masă mare,
când sigur o să mă hârâi puțin cu tine la un leu, doi?
Aici cam aveți dreptate.
- Poftiți la mine în birou. - Să mergem. Mersi mult.
Clara, am foarte multe spații de acoperit.
Dacă simțiți nevoia să mai adăugați ceva, ea se ocupă.
Sigur! Vă servesc cu o cafea?
O să mi-o dea el. Îți mulțumesc mult. Baftă!
E atât de bine aici, cu aerul ăsta condiționat.
- Pe aici. Te invit în biroul meu? - Da.
Ce preocupări interesante ai!
Ce să facem, trebuie să ne adaptăm viitorului.
Știu că dumneavoastră tocmai ați investit o grămadă de bani într-o firmă de IT,
deci presupun că știți despre ce e vorba.
Da, dar chestia asta cu criptomonedele niciodată nu m-a prins.
De ce?
Mi s-a părut foarte complicat întotdeauna și mi-am pierdut răbdarea.
Asta e o platformă ușor de utilizat.
Folosește cele mai bune monede și are cel mai bun preț la Bitcoin.
Catalogul.
I-au plăcut florile?
Mobila asta e foarte drăguță. Unde o produceți?
- Mă auzi? - Dar tu mă auzi?
Mobila asta e produsă în Indonezia.
- Lemn special, mahon. - Mahon?
Da, desigur!
Deci?
Ne-am mai cunoscut undeva?
Haide!
Nu juca jocul ăsta imbecil inventat de mama ta.
- Te rog! - Scuze. M-am lăsat dusă de val un pic.
Da.
- Chiar... Cum se numește asta? - Konto.
- Și cum pun aici? Konto punct... - Nu, konto.com
OK, asta este interesant de reținut.
Sunt foarte interesată de mobila asta.
E scumpă, dar sigur merită toți banii.
Poți să-mi faci o ofertă?
Da, pot să-ți fac o ofertă.
Dacă îmi răspunzi la întrebarea despre flori. Da?
- Da. I-au plăcut florile. - Slavă Domnului!
Dar nu i-a plăcut cine le-a trimis.
La naiba!
Fac și alt gen de... și industrial...
Adică fac...
- O să păstrez asta... - Da, te rog.
Cum a decurs?
O reală plăcere să lucrez cu un asemenea profesionist.
Mă bucur să aud asta.
Desfaceți șampania. Sărbătoriți!
Este cel mai mare contract pe care l-ați avut.
Și aveți treizeci de zile la dispoziție să-mi livrați la locație.
- Sigur. Tot pachetul? - Tot! Îmi cer scuze că am intervenit.
Nu este o problemă. L-am luat pe tot doar datorită lui.
Ce frumos, felicitări!
Și, pe lângă discountul pe care l-am obținut,
m-am ales și cu Konto.
Ține puțin, te rog. O secundă. Dă-mi puțin telefonul.
Despre aplicația asta vorbești?
O ai demult pe telefon, Valentina, stai liniștită.
Nu-mi scapă nimic.
OK. Mi-ai făcut și cont! Este, este foarte ușor de folosit.
De azi înainte, e jucăria mea, și mi-o folosesc eu și o utilizez eu.
- Hai să mergem la masă, că... - Mulțumesc mult de tot.
Și noi mergem la Baracca să sărbătorim.
Vezi, niciodată să nu te îndoiești de mine.
Nu.
- Uitați, pe aici. Poftiți! Vă rog. - Mulțumesc.
- Chiar crezi c-or să se împace? - Sunt convinsă.
Exclus! La ce pramatie e tata, n-ar avea de ce.
Oricum, vorbim cam mult pe subiectul ăsta.
Ce mă interesează până la urmă care va fi următoarea lui soție?
Sper doar să nu fie una de la mine din clasă.
- Știi de ce trebuie să te intereseze? - Ia, curentează-mă.
Ca să nu-și bage cineva străin nasul în treburile familiei, de aia.
Hei!
- A mers planul cu florile? - La tine a funcționat?
Logic. Uite, ea e Sara.
Nu prea te bucuri pentru noi.
- Ba da, evident. - Dar de ce nu ne bagi în seamă?
Vă bag, vă bag.
Știți ce, ia urcați puțin în mașină.
- Dar nu ne răpești, nu? - Termină cu prostiile! Hai în mașină.
- Ce zici, Sara? - Dar nu întârziem la film?
- Mai avem juma' de ora. - Atunci, hai.
- Sara, pot să te întreb ceva? - Dacă nu e ceva indecent... Da, sigur.
De ce l-ai iertat pe Tomiță?
Cine e Tomiță?
Eu! De când ne-am împrietenit aseară, îmi zice așa încontinuu.
L-ai iertat pentru că ți-a adus flori?
Am apreciat, dar nu de asta.
Atunci, de ce?
Pentru că a avut curajul să mărturisească că a mințit
și pentru că și-a cerut scuze.
- Atât de simplu. - Atât de simplu.
Sara, să știi că ai o gândire foarte matură.
Suntem altă generație acum.
Comparativ cu voi, adulții, parcă ați dat în mintea copiilor.
Sincer.
Da, mă, și ce îmi zice... hai să ne dăm jos aici.
Zic, pe bune? În mijlocul oceanului?
Mă scuzi un pic?
Vii un pic?
Cu mine vorbești?
- Da. - La baie?
Dacă ai nevoie.
Chiar m-a făcut curios. Hai că vin.
Ce pantofi frumoși ai.
Mersi.
- Și cureaua e mișto. - Da...
Dar ce faci?
Auzi?
Îmi cer iertare pentru ce s-a întâmplat aseară.
Pentru faptul că nu ți-am spus totul despre mine.
Pur și simplu mi-a fost rușine să spun
că am înșelat-o pe a treia soție cu a doua.
Alea sunt ale lui Andraș.
Ce faci?
Păi ce să fac? M-ai chemat și am venit.
Vreau să văd ce îmi propui.
Să ne facem nevoile.
OK. Arătă-mi care este nevoia ta
și, dacă vrei, ți-o arăt și eu pe-a mea.
Stai. Sper că nu m-ai înțeles greșit.
Nu. Nu te-am înțeles greșit deloc.
Eu sunt exact ceea ce tu vezi.
Uite, în carne și oase. Frumos, la costum.
Asta e la locul ei, eșarfa.
Sunt convins, dar... sunt convins și că m-ai înțeles greșit.
- Pentru că eu chiar te-am chemat la baie. - Păi, tu m-ai chemat la baie, și eu...
Nu sunt la baie?
Sau vrei să-ți dau ochelarii mei? Sunt 2+.
Nu, nu. Te văd.
N-am mâncat de ieri de la prânz.
Cine te-a supărat?
O persoană foarte dragă mie.
O iubesc așa cum n-am visat că mai pot iubi vreodată.
Și cu care am intenții serioase.
De aia am invitat-o la casa mea de la Mărișel, ca să-i cer mâna.
Și dacă n-o să vină?
Probabil o să fie cel mai urât episod din viața.
O să trec peste el, dar...
N-o să mai aibă sens...
Pleci? Mă lași singură?
Mă duc să pregătesc casa de la Mărișel, să curăț piscina.
Poate îi trece prin cap să-și ia și costumul de baie.
Habar nu ai cât de tare îmi doresc să vină.
Și...
Nu știu, am o presimțire că o să vină.
De ce ești așa sigur?
Cum să-i spun?
Intuiție masculină.
OK, uite.
Hai să-ți zic ceva.
- Dar promite-mi că nu spui nimănui. - Lasă-mă să ghicesc. E prima dată.
- Nu. - A doua oară.
N-are nicio legătură.
Fii atent, deci, prima dată, doare, sincer să fiu...
Dar pe urmă... tu ești pe mâini bune, stai liniștit.
Ascultă-mă!
M-a rugat șefu' să te scot un pic de acolo.
Vrea să vorbească ceva cu dna Valentina. Asta e tot.
Ah, schimbăm foaia, am înțeles, atunci.
Da...
Și eu care crezusem că tu ești un băiat deștept.
Ia uite ce costum frumos ai, stă într-o parte.
Fii atent, eu am crezut că tu deja ți-ai dat seama
că doar prin mine poți ajunge cel mai ușor în grațiile Valentinei.
Nu știu dacă ai observat, dar ea nu mișcă nimic fără mine.
- Înțelegi? - Știu. Stai.
Chiar n-am vrut să te supăr.
OK? Asta a fost toată situația.
Dă-mi timp să mă gândesc la o soluție pentru a te ierta.
- Perfect. - Dar fii atent!
Promite-mi că și tu te vei gândi la o soluție bună...
...bună pentru amândoi.
- Ce spui? - Promit.
Ia stai. Cu ce parfum te dai?
Cu ce apuc.
- Te rog. - Mersi.
Vă mai zic pentru ultima oară,
nu mă interesează să dau șanse egale tuturor bonelor, da?
Ari, ce nu înțelegi tu este că dacă nu suntem uniți acuma,
tata o să se însoare cu o femeie străină. Ce-ți ia atâta să pricepi?
Așa că, în casa asta, femeia nu-și va găsi liniștea
și va fugi mâncând pământul, pentru că e prea orgolioasă.
- Clar? - Clar!
Ce bine că sunteți toți!
Pregătiți-vă. Mâine mergem la Mărișel.
E o ocazie specială.
Dacă mă refuză careva, îl dezmoștenesc.
Ne trebuie alt plan.
Vica unde e?
- Unde-i Vica? - A plecat... la cumpărături.
Ia veniți voi încoace.
Hai!
Tre' să vină Valentina.
Dacă se întâmplă ce s-a întâmplat data trecută...
uite ce am aici.
Bonepremium.ro. Am toată Asia aici. Înțelegi?
Sunt devotate, sunt ascultătoare, sunt profesioniste și sunt garantate.
Și nici nu vor să se mărite cu stăpânul casei.
Țiplă vreau! Dacă nu, dau un click, vine ele și zburați voi.
S-a înțeles? Țiplă!
Alo?
Da, Mona sunt.
Gata, vine.
Vine? Super!
Haideți, haideți, copii. Vine. Haideți, haideți.
Daria, hai! Daria, hai repede.
Tata?
Tata! A pregătit Vica un tort pentru ocazia asta specială.
Foarte smart. Bravo, Vica!
Smart, dar ne-ar trebui și niște lumânări.
E plin dulapul de lumânări. Nu avem lumânări?
Nu știu unde au dispărut.
Nu pot să înțeleg unde le-ați pus!
V-am zis să fiți ordonate!
Și acum de unde le luăm? De la magazinul din sat?
Crezi că au așa ceva? Poate de la biserică.
Ce priveliște frumoasă!
Mama? Ești sigură că aici e?
Stai puțin, iubita mea, imediat.
Nu este bună locația. Nu este asta casa. Trebuie să mergem puțin mai jos.
- Au plecat! - Este! Bravo!
Haideți.
Încet, da?
- Are și piscină? Ne putem băga? - Da, dar aveți puțină răbdare, mama.
- Murim de cald. - OK.
Ce bine e aici!
Hello?
Virgil?
- Deci putem? - Mama, faceți ce vreți!
Dacă nu vreți să-l așteptați și pe Virgil, faceți ce vreți.
OK, mulțumim! De ce crezi că ne-a pus să ne aducem costumele de baie?
În fine.
Nu vă aruncați asta. Frumos, da?
OK.
Băgați-vă în piscină.
Intră în casă, că vin imediat. OK.
Băgați-vă... să aveți grijă, vă rog mult de tot, da?
Bine.
- Nea Vasi, ai terminat? - Da, drăguța. Am pregătit și grătarul.
Îți aduc o bere?
Nu, mulțumesc, că trebuie să vină domnul Andraș.
Cheile sunt la mine, trebuie să-i deschid.
- Tu ești tâmpită, mă? - Ești OK?
- Te-ai lovit? - Da, m-am împiedicat. Sunt OK.
Bine, atunci hai că-ți aduc o apă, că te-ai deshidratat, așa-i?
Aoleu, ce-am făcut?
Bine, hai cu mine în casă, că stai atâta în soare.
Nu, că-s obișnuit. Am căciulă. Sunt obișnuit. Nu-i problemă.
- OK, bine. Dacă nu vrei, nu vrei. - Pa, aveți grijă.
Auzi? Dar cum au intrat? Le-ai deschis tu?
Nu! Eu am închis tot.
Băi, pe bune, dar nici aici nu scap de tine?
Te clonezi? Ești peste tot! Ai venit și cu fetele...
Doamna Valentina...
Ce bucurie să vă găsesc la mine.
Bine te-am găsit! Asta e casa ta?
Da, e casa mea de vacanță.
- Nu e a lui Virgil? - Nu. Virgil o are mai sus.
- Și e de vânzare? - Nu cred, că abia a făcut-o.
Andraș, fă-mi și mie, te rog, o cafea.
Eu nu înțeleg ce-ați făcut cu lumânările alea! Le-ați mâncat?
Nu știu unde mi-am pus telefonul. Știe cineva? L-a văzut cineva?
Ți-ai pierdut telefonul?
Nu l-am pierdut, dar nu mai știu unde l-am pus.
- Păi atunci cred că l-am văzut eu undeva. - Mi-l aduci tu?
- Da. - Mulțumesc.
Grătarul e gata?
Uite, l-am găsit.
- Unde era? - Era pe... ăsta... pe dulap, în sufragerie.
M-am tâmpit de tot.
Dă-mi și mie ochelarii de citit.
Sunt pe masă, acolo.
- Crezi că e bun momentul? - Mai potrivit nici nu se putea.
Ce vreți de la mine?
Știu ce ți se întâmplă,
dar poate că e cazul să iei o decizie categorică.
Tu ai nevoie de o alegere înțeleaptă, o femeie de casă,
nu una care să te calce pe nervi.
Știu!
Ce propui?
Să-ți alegi o femeie care te cunoaște, în care ai încredere
și care e loială de atâția ani.
- Bona? - Da.
Adică, oricare dintre bone.
Sonia... puiul meu...
Din păcate, vă bazați pe un om extrem de nehotărât.
Deși...
mi-a venit o idee...
Ține asta.
Cui o să i se potrivească inelul ăsta...
va fi soția mea.
E corect?
- Foarte bună ideea. - Corect?
Angi?
- Vrei să fii soția mea? - Da.
Nu vrei să fii soția mea. Sau, mă rog, nu poți.
Next.
Vica, cu riscul de a mă repeta,
vrei să fii soția mea?
Așa și așa?
Dă degetul încoace.
Deci?
Da, domnul Virgil.
Stați, măi, nu vă mai bucurați așa, că poate nu i se potrivește nici ei.
Se potrivește, se potrivește!
- Mona? - Da, Virgil?
- Mona, vrei să fii soția mea? - Da!
De când îmi doresc asta!
Împinge! Împinge că intră! Să curgă sânge, domnul Virgil!
Împingeți, împingeți tare!
Bloody Mona, nu intră.
Am pus-o!
A fost suficient de corect? Hai, toată lumea la culcare!
Bro,
eu cred că suntem cam egoiști.
- Acum, nu? - Acum și în general, în relația cu tata.
- Dar ce te-a apucat? - Las-o să vorbească.
El a făcut toată viața tot ce a putut ca să ne fie nouă bine.
Să nu ne lipsească nimic și să nu suferim.
Da.
Și noi îi băgăm pe gât lucruri pe care el nu și le dorește.
Asta vrei să zici?
Asta vreau să zic.
Vouă nu vă e milă de el?
Mie mi se rupe sufletul... Nu știu cum să facem, dar...
poate că ar trebui să nu-l mai șantajăm emoțional atât, ca să ne fie nouă bine.
Poate ar trebui măcar să nu-l mai încurcăm
atunci când alege alături de cine vrea să fie fericit.
El... are grijă de noi toți,
și noi toți nu suntem în stare să avem grijă de unul singur.
Apropo, legat de asta. Mi-a venit aprobare de la primărie.
Nu mă mai cheamă Tarc.
- Dar cum te cheamă? - Ștarc.
Nu știu...
Știi melodia, nu?
Sărbătorim! Astăzi mi-am schimbat eșarfa!
Ce faci? Ești bine?
Pune-mi și mie puțin, te rog.
Spumă! E toată în spume.
Te rog!
Sunt cu mașina, mersi. Unde ziceai că e fabrica aia?
- Gata, pleci? - Da, am stat destul.
Și așa... noi voiam să stăm la povești...
adică tot am stare bună...
- Pe mine nu mă deranjează. - Unde ziceai că e fabrica?
În Indonezia.
Eu am crezut că voi faceți numai mobilier.
Nu. Le facem și pe astea.
Văd că faceți și obiecte... din astea de decor.
Fac, măi, fac.
- Dar tu de unde știi? - Păi, presupun și eu, nu?
- Despre ce vorbeam? - Obiecte de decor.
Deci, te rog, nu mă mai întrerupe!
- M-ai zăpăcit! - Scuze.
Păi, la toate spațiile pe care le am eu,
astea sunt genul de obiecte care îmi plac.
Cu așa ceva vreau să decorez.
Perfect! Dar eu vă propun să mergem până în showroom
să vă arăt niște chestii foarte faine.
- OK, hai să-mi arăți. - Haideți.
Haideți că o iau eu înainte.
Hai să te iau de braț.
Uau, ce frumos!
- Asta e altceva! - Asta e artă!
- Manual totul? - Totul, clar!
Da, dragul meu, asta este într-adevăr ceea ce îmi place.
Astea sigur le vrei pe toate.
Chiar pe toate.
Să pregătești, te rog, un container mare.
Îl pregătim.
Îmi spune și mie cineva ce se întâmplă aici?
Găsim un loc unde putem să stăm amândoi de vorbă?
De fapt, îl caut eu.
Știam că o să vii după mine.
- Da? - Da.
De unde erai atât de sigură?
În țară n-aveam nicio șansă! Bonele, copiii...
Corect...
Și nu puteai să-mi dai un telefon?
Trebuia să mergem până la capătul lumii?
N-ai înțeles! Aici suntem doar noi doi.
Și mi-ai promis că o să mă duci într-un loc
unde n-o să ne găsească nimeni niciodată.
Și am impresia că este pe undeva pe aproape.
- Suntem la două ore de mers cu barca. - Aproape!
Dar drumul din țară până aici nu se pune, nu?
Nu.
Ai să vezi că o să fie destul de frumos.
Virgil?
Ușor. Trebuie să te apleci aici.
- Nu, nu, nu. - Ce?
Ai să vezi!
Am emoții.
Și eu.
Mă rog, ale mele nu sunt genul de emoții la care te gândești tu.
Sunt firești.
E normal?
Acțiune!
- Știi ce trebuie să te intereseze? - Ia curentează-mă!
E bine?
Vă înroșiți!