Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Vy budete paní Lichterová. - Ano, kde je?
Jsou ve sklepě. Jeďte dolů eskalátorem a chodbou doleva.
- Paní Schmitzová vás odvede. - Dobře.
- Dobře, že jste přišla. - Kde je?
Zamkl se dole ve skladu.
Kdy má mít pohovor?
- Pohovor už měl. - A?
Dokážete si představit, že nebyli nadšení.
- A předtím? - Před čím?
Než se zamkl. Odpověděl na otázky?
Váš muž utekl už po dvou minutách.
Uklidní se a zvládne to
Už to nejde.
Zeptejte se, jestli to může zkusit znovu.
- To nemá smysl. - Můj muž tu práci chce.
- Nevypadal tak. - Tak jste se dívala špatně.
Pane Lichtere!
Pokud neotevřete, vyrazíme dveře.
A vy je pak zaplatíte.
- Rozumíte? - Počkejte.
Hned vyjde. Má jen panickou ataku.
Za chvilku se uklidní.
Pane Lichtere, je tu vaše žena. Tommy, je tu jeho žena. Pojď sem.
Řekněte mu, že jste tady.
Můžete počkat?
Na tyhle blbosti nemáme čas.
Už to trvá moc dlouho.
Tohle nemůžete.
- Nejprve si promluvte se svým manželem. - To nemá smysl.
Řekni kolegům, že to ještě chvíli potrvá.
- Paní Lichterová, promluvte s ním. - To nemá smysl.
Nemůžete tam jen tak vtrhnout.
Řekněte mu, ať jde ven.
Hned vyjde.
Jestli něco rozbijete, zaplatíte to.
Nic nerozbiju.
Pane Lichtere, je tu vaše žena.
Můžete mi z batohu podat láhev s vodou?
Řekni to Küppersovi. Nevím, co to má znamenat.
Co mu mám říct?
Děkuji.
Paule.
Hej, Paule.
Hej.
To je v pořádku.
- Nic se nestalo, Paule. - Stalo.
- Ne, nestalo se vůbec nic. - Moc mě to mrzí.
Víš, co mi dneska ráno řekla naše holčička?
Ne.
Že by si tě její kamarádka ze školy
ráda půjčila jako tátu.
Tak jsem jí řekla, že tě nepůjčím, jenom prodám,
jinak z toho nebudu mít nic.
Pojď, napij se.
Ty jsi prostě odešla z práce?
To je v pořádku.
Tak, pojď. Půjdeme ven.
Nemůžu.
Jsem tady.
Teď odsud odejdeš, omluvíš se,
řekneš jim, že se ti to ve stresových situacích někdy stává
a že by ses chtěl osobně omluvit šéfovi.
A pak půjdeme domů a užijeme si pěkný večer s dětmi.
- Moc mě to mrzí. - Nemusíš se omlouvat.
Ano?
Fajn.
Tak už jste se uklidnil?
Jo, už je to v pořádku.
Ani jsem nic nezničil, můžete se podívat.
Jo, v pohodě.
Omlouvám se.
Někdy mívám při zkouškách panické ataky.
Pak se musím sebrat,
napít se vody a pak dobrý.
- Fajn. - Rád bych se osobně omluvil i šéfovi.
My mu to od vás vyřídíme.
Ne, rád bych se mu omluvil osobně.
To nemusíte dělat.
Můžu počkat, až bude mít pan Küppers čas.
Jděte domů za dětmi a odpočiňte si.
- To bude nejlepší. - Chce se omluvit.
- Nepotrvá to dlouho. - Tohle celé už trvá moc dlouho.
Udělal jsem chybu. Prosím, nechte mě se omluvit.
Posaďte se. Zeptám se, jestli má pan Küppers čas.
Pane Lichtere,
vy přece víte, že musíme spolupracovat.
Proč se mnou nemluvíte?
Paní Schmitzová, potrvá to dlouho?
Došlo k několika komplikacím, ale hned to bude.
Ještě jste nevyplnil formulář.
Je to tak malým písmem, že to nepřečtu.
No tak. To zvládnete. Už jsme to přeci jednou dělali.
Dáš mi taky žvýkačku?
Dobrá.
Chceš si líznout?
Ne! Teď jsem byla na záchodě. Počkej.
Nadine, tohle nemůžeš.
Musím zůstat vážný.
Jo.
Dobrý den. Jsem paní Vážná.
- Dobrý den. - Těší mě, že vás poznávám.
Je to lepší?
Ani ne.
- Musíš mi říct něco smutnýho. - Dobře.
Dobře. Je ti skoro 40, šedivíš a jsi skoro mrtvej.
A tvoje holky fandí Gladbachu.
To je strašný.
Moje šéfová plánuje změnu v provozu.
Jakou změnu v provozu?
Buď se všem sníží platy, nebo dojde k propouštění.
To snad ne.
Říkal jsem mu, že to není potřeba, ale trval na tom.
Tak, chtěl jste se omluvit.
Pane Küppersi,
chtěl jsem se omluvit za ten incident.
Něco takového se už nebude opakovat.
Rozumím. Pěkný den.
Rád bych další pohovor.
To jsme si nedomluvili. Chtěl jste se omluvit.
- Teď to nejde. - Víte, jak dlouho o tuhle práci usiluju.
Ano a svou šanci jste dostal.
Tak mi dejte ještě jednu.
Už jste vzbudil velký rozruch. To stačí.
- Dobře. - Ne, to tedy ne.
Připravoval ses týdny.
Děláš všechno, co po tobě úřad práce chce.
To víte, paní Schmitzová. Přišels včas.
Nic jsi nezničil.
Jen jsi na chvíli opustil místnost.
Omluvil ses a vysvětlil to.
Zasloužíš si další pohovor.
Ten pohovor by moc nezměnil.
Váš manžel už první dojem udělal.
Můj manžel je nejlepší na druhý dojem. Vážně!
A ještě lepší na třetí, čtvrtý a pátý.
Kdyby bojoval stejně jako vy, možná bych to zvážil.
Můj muž je jako já.
Dobře. Dokažte to.
Přijďte příští týden znovu a dejte si na čas.
Podívám se, kam vás vmáčknu.
Moc děkuji, pane Küppersi.
- Můžete jít se mnou. - Dobře.
Dojdu si pro batoh.
Díky, Nadine.
Proč to nezvedneš?
Co tvoje šéfová říkala?
Dürenovi poslali mail a nikdo to nechápe.
Všichni se bojí, že se to týká jich.
A já to teď musím všem vysvětlit.
Kolegové by tě měli nechat být.
Stejně to všechno řešíš ty.
A nakonec tam budeš muset jít a uklidnit je.
Protože vědí, že Dürenovou vždycky přesvědčíš.
Nekývej tak nejistě, jo?
Můžeš klidně říkat blbosti a všichni ti uvěří.
Ty mi uvěříš všechno, Paule.
Všichni ti uvěří všechno.
- Celý svět? - Celý svět.
Víš co?
Teď si přesedneme, já budu řídit
a ty si trochu odpočineš.
Jo?
KAŽDÉ TVOJE JÁ
- Pozor, Eleni. - Ne.
Běž od těch dveří pryč.
No tak, Eleni.
Ty jsi náš nový vysavač?
Jo, tati. Jsem vysavač.
U nás doma není ani smítko.
Tak vysaj pořádně.
Mami, volali tvoji kolegové.
A Ajda taky. Třikrát.
A co jsi jim řekla?
Že si nemají dělat starosti.
Díky, Mico.
Tak co, Mico?
Jedly jste něco?
Neměla hlad.
Vstávej, Eleni.
Co to tady je? Eleni, vstávej. Co je tohle?
Eleni ti pomalovala fotky.
Nádhera.
Kdybych je poslal takhle, tak bych tu práci dostal hned.
Podívej!
Pěkné.
- Ahoj. - Ahoj, Ajdo.
Promiň, že ti volám až teď.
- Co se stalo, Nadine? - Nic.
Už jsem se bála, že měl Paul nehodu,
když jsi tak najednou odešla.
Ne, Paul je v pořádku.
Dürenovi se tváří, jako by pro ně byl odklon od uhlí překvapením.
- Dělají si srandu? - Vždyť je znáš.
Když Rýnské proudy tlačí, hned znervózní.
Ale my je uklidníme.
Měla jsi vidět ostatní. Všichni už vyšilují.
Neboj se. Už jsem něco vymyslela.
- Hned kolegům zavolám. - Všichni mají strach.
Ale já ne.
- Díky. - Není zač.
Pojďte, namasírujeme maminku. A uděláme jí k tomu zvuky větru.
Takhle.
Tak, pořádně. Dělej zvuky větru.
Eleni, ještě silněji.
Pěkně silně.
Víš přece, že má maminka nohy z betonu.
Tak. Mico, Eleni, šup do postele.
- Prosím, tati. - Ne.
Já tomu rozumím.
Ale musíš pochopit, že si teď moje žena potřebuje odpočinout.
Už je po desáté.
Ne, Uwe, Nadine ti nezavolá zpátky.
Ty jsi ta nová?
Pojď sem dopředu do dílny.
Ajda už na tebe čeká.
Tak tohle je dílna. Tam je hala.
Tohle jsou průmyslová vozidla pro povrchovou těžbu.
Ale zatím na ně nesahej.
Dneska mi to můžeš pomoct odnosit. Tohle musí přijít támhle.
A zítra přijď na čas.
Ne, tohle přijde tam.
Musíte mi říct, když bude dítě celý den tady v pokoji.
Rozuměly jsme si?
Ale Mica je vážně andílek.
Ukážeš mamince ten obrázek, co jsi namalovala?
Jedla jsi?
Zítra budeme spát zase tady?
Jo.
- I pozítří? - Možná.
Chceš pusu na dobrou noc?
Kam?
Nevím.
Pojď. Už musíš jít spát, Mico.
Do postele.
Stojí za to zůstat v roce 2017 optimistický?
Přihlaste se pod heslem 2017.
Ty jsi Aurica?
Jmenuješ se Aurica?
Ne.
- Tak jak se jmenuješ? - Nadine.
- Charlene? - Nadine.
Ajda říkala, že se jmenuješ Aurica. A jsi Rumunka, že?
Ne.
Tak to byla asi ta druhá uchazečka.
- Odkud jsi? - Z Braniborska.
To je skoro Rumunsko, ne?
Já jsem Paul.
Dobře, tak si mě taky můžeš s někým splést.
Co?
- S kým si mě chceš splést? - Paule!
- Nechci. - Paule!
Paule, pojď sem!
Potřebujeme tady ještě pár lidí.
Tak jak se ti líbí Paul?
- Nevím. - Není to tvůj typ?
- Ne. - Jak to?
Vypadá dobře.
Jak vypadá otec tvé dcery?
Normálně.
Normálně?
Paulův otec tady taky pracoval.
Ti dva, to byla dvojka.
To jsi měla vidět.
Otec mu před pár týdny zemřel
a Paulova matka už je taky mrtvá.
Že jo, Uwe? Uwe?
No jo.
Podívej, jak Uwe chrápe.
Podívej se.
Jako malý tuleň.
Co je s tou polívkou?
Proč?
Protože se celou dobu díváš dolů.
Podívej se na mě!
Ty se na mě nedíváš.
Díváš se skrze mě.
Ty nemáš žádné přátele?
Říká ženská, která se mi ani nedokáže podívat do očí?
Tady máš pět eur.
Nebo kolik si za ten pohled účtuješ?
Dobře.
Prosím.
Stačí to?
Co se na mě teď díváš?
Co vidíš?
- Nic. - Jo.
Něco vidíš.
Máš na bradě důlek.
- Už jsem to dělal tisíckrát. - Tak to udělejte znovu.
- Ať tu zkoušku udělá někdo jiný. - Je to předpis.
- Tohle musíme dělat. - Už jsem vám to říkal.
Udělám cokoliv, ale zkoušky nemám rád.
Jde o vaši práci. Nebudu s vámi diskutovat.
To ani nemusíte. Já vím, co tady dělám.
Nemusím to pořád dokazovat.
Kráva.
- Proč nechceš tu zkoušku dělat? - Co?
Prostě ji udělej.
- Co je to s tebou? - Vždyť to umíš. Tak ji udělej.
Stresuje mě to.
Tak se nestresuj.
Odkdy ty vůbec umíš tolik mluvit?
Naser si.
Co?
Naser si.
Řeklas mi: "Naser si"?
- Jo. - Jo?
Ty jo. Lidi, poslouchejte.
Ona umí mluvit.
A dokonce i urážet. Fakt drsně.
Umíš ještě něco?
Hej, Nadine!
Co to s tím drátem děláš?
- Paule. Co to tady je? - Nadine!
- Co se děje? - Nechte toho.
Běžte od sebe.
Přestaň, Paule.
Hej.
Co se tu děje?
Nic. Zakopla a pak spadla.
Tak jsem jí pomohl vstát.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Jestli spolu nevycházíte, budu vás muset rozdělit.
Rozdělit? Nejsme ve školce.
Pečlivě vás sleduji.
- Obzvlášť ve zkušební době. - Jo.
A vy půjdete se mnou.
- Sráči. - Naser si.
Tak jo, lidi, do práce.
Musíme ještě zajet do lomu pro vozík.
Nadine!
Nadine! Pojď sem, prosím!
Ajda a Marco se hádají.
Vždyť to vidíš! Jsi blbá, Ajdo?
Říkal to stokrát.
Už mě neser.
- Hej, hej. - Jdi do prdele.
Ty jdi do prdele.
- Dost! - Ty už mě neser.
- Ta ženská málem zapálila celou halu. - Drž hubu.
- Přestaňte! - Vidíš, že je ten stroj rozbitej.
Buď už zticha.
Ajda tohle nevěděla. Nerozčiluj se kvůli takové blbosti.
Ano?
Marko, uvidíme se na schůzi?
Jo.
Já to opravím.
- To nezvládneš. - Zmlátím vás oba dva.
Běžte na oběd. Já se o to postarám.
Je všechno v pořádku?
Hej.
Jsi v pohodě?
Nebo jsi unavená?
Musím na záchod.
Taky musím.
Takový kouzelný karavan.
Kam můžeš nacpat všechno
bez ohledu na to, kolik toho je.
Co by sis do svého karavanu vzala? Co bys tam nacpala?
Zmrzlinu. A čokoládu.
To je to nejdůležitější.
Takže už máme všechno.
Víc nepotřebujeme, ne?
Já bych si ještě zabalil plavky,
- protože vím, že chci jít k jezeru. - Jo.
Zvládneš ty tkaničky vytáhnout?
Nejde to.
- Děkuju. - Ty jsi to ale pořádně utáhla.
Já nevím, jak se to stalo.
Ty nebudeš snídat?
Přijdeme na ten tvůj pohovor pozdě.
Eleni zase nechce vstávat.
Zkusila jsi ji podplatit? A? Nezabralo to?
Já se na ni podívám.
Slyšel jsem, že se bude muset odnést postel.
Zase tady někdo nechce vstávat?
V pohodě, mami?
V pořádku.
Poslyš, Mico.
Můžeš tady tohle přeložit? S tou svou aplikací.
Do arabštiny a polštiny.
Už vás propustili?
Nepropustím tě!
Ach, to je ale těžké.
Teď jsem do něčeho narazil.
Mico, pojď sem.
Potřebuju tvou pomoc.
Pořádně tady tuhle dámu přitlač.
Ani za boha nechce vstávat.
Tak.
Co to tady máme?
Hej, stalo se v noci něco? Ano?
Dobře, hned to zařídíme. Souhlasíš?
Ale bude to stát něco navíc. Tady to podepiš.
- Nedělej kolem toho divadlo. - Nedělám.
- Je to z mých nejlepších zákaznic. - Mluv s ní normálně.
Slyšelas? Máme mluvit normálně.
- Řekni něco normálního. - Co to má být?
A co?
Proč z toho musíš dělat takové divadlo?
Můžu tady klidně stát s výrazem, jako máš ty, ale to k ničemu nebude.
Pojď. Vstávej.
Tentokrát to vyjde.
Bude to super.
Chci si jenom promluvit o vašem potenciálu.
Pořád se jenom vymlouváte.
Vidím ve vás všech velký potenciál.
Promiňte. Tohle je ono.
- Tohle je o ničem. - Ne, teď jsem na řadě já.
Proč na ně tak křičíte?
Běžte, já se o to postarám.
Jak dlouho budeme mít práci?
Nevím přesně, ale postarám se o to.
Neskončíte na ulici.
Napsala jsem paní Lichterové dopis.
Co máme s tím dopisem dělat?
Pojďte, pokračujeme.
Jo. Díky za nic.
Marco, přines mi tu bedýnku.
Frank Götzing z Hagenu si splnil dětský sen a pořídil si obytný vůz,
který je skutečnou zázračnou krabicí.
Asi rok předtím, jsem byl nezaměstnaný a přemýšlel jsem, co mám dělat.
Moje žena ráda cestuje
a já rád stavím. Tak jsem nám postavil obytný vůz.
- Můžeme nakouknout dovnitř? - Jo, jasně, pojďte dál.
Je táta mrtvý?
Ne, samozřejmě, že ne.
Eleni, pojď sem.
Pojď sem. Jenom spí.
Pojď.
Podívej se!
Vidíš, jak se jeho tělo pohybuje?
Podívej se.
Podívej se, jak dýchá.
Spí velmi hluboce.
Bum!
Kdo to je?
Musíš ho chytit.
Tak běž.
Nemůžete být potichu? Já chci spát.
Je mi z toho špatně. Ostatní už ani nechtějí bojovat.
Říkala jsi, že Paul zná nějakého právního experta.
- Nemůžou nás přece jen tak propustit, ne? - Uwe.
- Nedělej si starosti. - Paul ti to přece říkal.
- Promluvíme si o tom zítra. - Omlouvám se za tu pozdní dobu.
Vím, že pro to děláš všechno. Dobrou noc.
- Počkej. - Na co?
Ty jsi rozehřátý.
- To má být návrh? - Ne, jsi rozehřátý.
Tohle je teplé?
- Jo, teď až moc teplé. - Mám se ochladit?
Ne, to je v pořádku.
Takže tě nemůžu obejmout?
Teď ne.
Neboj.
Je to lepší?
Teď smrdíš.
To smrdí tady tohle.
Ne, to jsi ty.
Jak to smrdí?
Jako ty.
Ty myslíš, že smrdím?
Teď jo.
- Nemusíš se hned umývat. - Musím.
Nechci, abys spala vedle smraďocha.
To je v pohodě.
Ne.
Ještě pořád?
Pořád si myslíš, že smrdím?
Jdu se osprchovat.
Nemusíš, možná smrdím já.
Ty nikdy nesmrdíš.
Jak to můžeš vědět?
Protože jsem tě cítil při práci, při vaření, při kadění,
při dělání dětí i rození. A ty nikdy nesmrdíš.
Máš jenom špatný čich.
Proč se teď usmíváš?
Protože musím.
Co se tak usmíváš?
Co je špatně na mém úsměvu?
Jenom se ptám. Takhle se usmíváš vždycky?
Ty přece víš, jak se usmívám.
Vypadá to nepřirozeně.
- Sakra. - Co?
- Teď ten smrad taky cítím. - Cože?
Fuj. Takhle smrdím?
Celý ty roky žiješ se smradlavým chlapem a nic mi neřekneš?
Každý karneval je stejný. Celej rok se na něho těším,
a když na to přijde,
tak bych nejradši jenom spal.
Jsem vyřízenej.
Tvoje dcera nechce slavit?
Spí nahoře v pokoji.
Má nějakej kostým?
Proč máš na sobě tak pitomej kostým?
Prohrál jsem sázku.
S kým?
S mým tátou.
Vsadil jsem se, že se tohohle karnevalu dožije.
On se vsadil, že ne.
A poražený musel jít za koupelnu.
- A výherce? - Jako citron.
Vážně doufám, že je tam nahoře oblečenej jako citron.
Kdy vlastně tvůj táta zemřel?
Asi před dvěma měsíci.
Šel se vyčůrat do Rýna.
Měl už dvě mrtvice a tehdy přišla třetí.
A pak ho Rýn chytil.
Musel si říkat: "Co se tam tak točí?"
Později jsem jel k Rýnu a ten Rýn profackoval.
Bum. Levá.
Bum. Pravá.
Ale nezabil jsem ho.
Nechal jsem ho téct dál.
I když má na svědomí mýho tátu.
Mýho tátu.
Můj táta celej svůj život
dýchal tenhle hnus, co vychází z těch věží.
A vždycky mi psal taháky na písemky.
Víš, táta měl vždycky rty takhle.
Jednou, když spal, jsem udělal prstem tohle.
Jenom na chvilku,
jak tam ležel...
Jsem mu chtěl dát pusu.
A pak?
Pak začal slintat...
A já mu tu pusu otřel.
Tátovi.
Šup, Paule, vstávej.
Nadine!
Lidi, uklidněte se, prosím.
Proč si prostě nevezmeme odstupné?
- To snad nemyslíš vážně, Marco! - S tebou se nebavím.
Opravil jsem tu každou druhou mašinu. Já prostě neodejdu.
Proto taky ty stroje nefungují.
Paul taky nemůže najít žádnou práci.
Vidíš, jak je to tady těžký.
Odstupné je moc nízké, Marco.
Jenom proto jsme drželi poslední roky jazyk za zuby.
Při změně provozu máme ale i jiné možnosti.
Přesně tak. Nemluv teď jako Dürenovi.
Změna provozu znamená hromadné propouštění.
Jako bys řekl, že nejsi mrtvý.
- Že ses jenom změnil. - Cože?
- Jo, je to tak. - Ne, je to tak jenom částečně.
S Dürenovými ještě můžeme mluvit.
Ale musíme si určit, co je pro nás důležité.
Co mají Dürenovi dělat?
Když Rýnské proudy šetří. Neumí kouzlit.
Uwe, znáš Dürenovi. Snaží se všem namluvit,
že jiná možnost není.
A co ten odklon od uhlí?
Dürenovi by měli přestat lézt Rýnským proudům do zadku.
Kdyby to nedělali, už tady dávno nejsme.
Dürenovi s tím zadkem mluví, ale lézt tam musíme my.
Tak se na Rýnské proudy vykašleme.
To nemusíme.
Uhlí je stejně mrtvý.
Rýnské proudy nás potřebují pro demontáž.
Já nebudu opravovat zasraný auta.
Pořád s tebou nemluvím.
Tak běž pryč a nepřerušuj mě pořád.
Trhni si! Drž hubu! Lidi! Lidi!
Jestli se má z povrchového dolu někdy stát jezero,
tak budou potřebovat stroje na rekultivaci.
My známe staré i nové modely,
takže můžeme kombinovat nové se starými.
Rýnské proudy si myslí, že přejdou ke konkurenci.
Ale žádná konkurence tady není.
Ti neumí ani vyměnit pneumatiku.
Než někoho vyhodí
nebo než nám sníží platy, musíme se trochu přizpůsobit.
Musíme spolu mluvit.
Přizpůsobit, přizpůsobit.
Už teď se tady ponižujeme.
Pracujeme tu jak slepice v kleci. Už to nemůžu poslouchat.
Tohle přizpůsobování.
Jak tohle skončí?
Že nebudete vědět, kdo jste.
- My víme, kdo jsi. - Já nevím.
Ale jo, Marco, víš!
Ajda je nejlepší mechatronik v celém Porýní.
Vždyť je tady jediná.
A jen díky ní se každou polední pauzu řežeme smíchy.
Kdo jsem teda já?
Ty jsi ten, kdo zná každý stroj z každého století.
Kdy naposledy jsem řekla nějaký vtip?
Vážně, lidi, kdy naposledy jsem řekla vtip?
Pořád mluvíš o věcech, co byly před 100 lety.
Soudržnost, dobrá práce, moje vtipy.
Ale kdy?
Nedávno jsi napodobovala Dürenovi.
Jo,
to bylo skvělý.
Udělej to znovu, Ajdo.
No tak, Ajdo!
Ajda!
No tak.
"Vidím ve vás všech potenciál.
Velký potenciál.
Musíte se jenom trochu ponížit.
Ale vidím ve vás všech velký potenciál."
MYSLÍME NA TEBE.
Všechno v pohodě?
Zůstala jsem stát.
Došel mi benzín.
Půjčíš si auto od Heika
a vyzvedneš mě?
A kde jsi?
Za elektrárnou na polňačce.
Naší?
Ne, u těch nových.
Jak ses tam dostala?
Zabloudila jsem.
Dobře. Jedu.
Co se stalo?
Mluv se mnou. No tak.
Nevím.
Jsi celá zmrzlá.
Pojď sem.
Víš, co jsem si vždycky říkal?
Že malíček nepotřebuješ.
- Už jsi o tom někdy přemýšlela? - Ne.
Proč?
Myslím, že je zbytečný.
Jo, prcku, jsi zbytečnej.
Dneska mi volali.
A?
Zvládli jsme to.
Co to znamená?
Že jsem tu práci dostal.
Tentokrát to konečně vyšlo.
Proč jsi mi to neřekl dřív?
Nebyl čas.
Proč jsi mi nezavolal hned?
Chtěl jsem tě překvapit.
- Proč se vůbec neraduješ? - Já se raduju.
Můžu začít už příští měsíc.
Zatím jenom noční směna.
Ale už jsem přemýšlel, jak to uděláme s dětmi.
Víš, co mi řekli?
Řekli, že jsem je přesvědčil
svou komunikativností a nadšením.
Dobrý, ne?
Nevěděl jsem, že ještě skládají komplimenty.
Ale možná to dělají vždycky.
Ne, ty jsi takový.
Můžu ti jednu vrazit?
Jo.
Potřebuješ čas pro sebe?
Ne. Potřebuju čas pro tebe.
Máš chvilku?
Jasně.
Musím se vzdát předsednictví, Ajdo.
Co? Proč?
Už to nezvládám.
Jestli to někdo zvládne, tak ty.
Paul mě potřebuje.
- Zase to s tou prací nevyšlo? - Jo, jo.
Tentokrát to vyšlo.
Tak proč tě potřebuje?
Znáš ten pocit,
když se někdy podíváš na cizího muže a přijde ti divné,
jak mluví nebo co říká,
a po chvíli si uvědomíš, že je to tvůj muž?
Ne, neznám.
Umíš si to aspoň představit?
Ne, neumím.
Paul to zvládne i bez tebe.
To už dělá.
Jo, ale teď nemůžeš přestat.
Ostatní už mluví o tom, že přijmou to odstupné.
Ale oni mají všichni koníčky,
rodiny a tyhle blbosti.
Já mám jenom práci.
Řekneš mi to, až zahořknu?
Nesmíš to ale říct moc pozdě, jinak tě přestanu poslouchat.
Ty jsi zahořklá.
To teda nejsem.
Dřív jsi mě objímala mnohem pevněji.
Proč jsem se vlastně tehdy nedala dohromady s Paulem?
Chceš ho?
Ne...
To by mi zlomilo srdce, kdybyste už nebyli spolu.
Pojď, půjdeme spolu.
Doprostřed.
- Rychleji! - Jak mám jít rychleji?
- Neutíkej! - Pozor, květináče.
- Pozor? - Ještě rychleji!
- Můžu? - Ještě ne.
Můžeš je otevřít.
To snad ne.
- Ty ses zbláznila? - Vždyť jsi ho chtěl.
Zbláznila ses?
To je ten nejlepší.
Ale je půjčený, že jo?
- Tobě se už nelíbí? - Líbí, ale nemůžeme si ho dovolit.
Kam pojedeme?
- Ty chceš jet teď? - Jo.
Pojď. Pojď, Mico, Eleni.
- Pojďme. - Kdo chce řídit?
Já!
- Kdo řídí? - Já.
Já chci taky řídit.
Už se nemůžu dočkat.
Nadine.
Pojď sem na chvilku.
Podívej, Dürenová se zase hádá se svým mužem.
Už potřetí tenhle týden.
Myslíš, že se rozvádějí?
S tím, jak se Dürenová tváří, by to mohlo být i svádění.
To si nemyslím.
Možná není nejchytřejší, ale tohle není svádění.
Myslím, že teď uzavřeli dohodu.
Jakou dohodu?
Že si v budoucnu budou líp lhát.
Tohle je pocit při ultrazvuku?
Vyplázni jazyk.
Takový pocit,
jenom chladnější.
Tvoji rodiče taky pracovali v továrně?
Ne. Jsou to farmáři.
A Mica?
Čím chce být, až vyroste?
Jako bys to nevěděla.
Nemusíš se mě na to ptát.
Ale já to chci vědět.
K čemu ti to bude?
K ničemu.
Tak se mě na to neptej.
- Ty to nevíš, že? - Ne.
- To je v pořádku. - Ne, není to v pořádku.
Ale je. Nemusíš o své dceři vědět všechno.
Nemusíš mě utěšovat.
- Nemusím, ale můžu. - Nemůžeš.
Ty si myslíš, že to nezvládnu?
Ty jsi takový zbabělec.
- Jsi blbá? - To spíš ty.
Možná jsem zbabělec, ale dokážu tě utěšit,
nebo ne?
Nadine.
Nadine, počkej!
Nadine!
Já to zvládnu!
Nebudu tě utěšovat, jestli nechceš.
Ale...můžu pro tebe plakat, když ty zrovna nemůžeš.
To umím dobře.
Tak do toho.
Neboj se, nebudu tě utěšovat.
Po porodu jsem si myslela, že jsem prostě jenom unavená.
A proto tyhle pocity nemám.
Ale pak už jsem nebyla unavená.
A ty pocity tam pořád nebyly.
Teď už je jí pět.
Každý den se na mě směje, ale já jí to nemůžu oplatit.
A ona to ví.
A přesto se usmívá, ale já nemůžu.
Ona ví, že ji miluješ.
Ale jak to zjistím já?
Protože ti to říkám.
Ty mě neznáš.
Ale já vím, jak vypadají lidi, kteří neumí milovat.
A jak vypadají?
Takhle.
Ale v tobě vidím lásku.
Slibuješ?
Ano.
Pořádně to rozjeď!
Mami, dál, rychle!
Rychle!
Mico, pojď sem.
- Velbloud. - Drak.
Skoro jsem ho nepoznal.
Ale moc milý drak.
Strašně zlý drak. Může tě sežrat.
A co žere?
Co žereš?
- Ruce. - Ruce.
Těch mám dost.
Kolik jich potřebuješ?
Jednu.
Jenom jednu ruku? Tu mám.
Prosím.
Sněz ji.
Tvůj drak má ale ostré zuby.
Já vím.
To stačí.
To stačí!
Hej!
To nemůžeš dělat.
To nedělej.
Omluv se mamince. Bolí ji to.
Ublížila jsi jí. Tohle se nedělá.
- Ale maminka to taky nemá dělat. - Maminka to jenom hrála.
Ublížila jsi jí.
Nemůžeš ji tahat za vlasy, víš?
Tys to zkoušel dost často, že?
Ale jsem fakt rád, že máš zase práci.
Poslyš, já už půjdu.
- Ahoj. - Ahoj.
Proč jsi mu jednu nevrazil?
A proč?
Choval se k tobě, jako bys byl nějaký sluha.
Proč sluha?
Nevšiml sis, jak se k tobě choval?
Měl jsem pocit, že po mně něco chce.
Býval jsi vtipný.
Právě ses zasmála.
Ale býval jsi opravdu vtipný.
Nikdy jsem nebyl vtipný.
To jenom tvůj humor byl prostě moc jednoduchý.
Smála ses, i když jsem uklouzl na banánové slupce.
- Proč už nekloužeš? - Protože už nejsem tak hloupý.
Ne, protože jsi opatrnější.
Teď jsem opatrný, protože jsem mu hned nedal pěstí.
Ty už se ani nerozčiluješ.
Ani se nechci rozčilovat. Pojď sem.
Líbí se ti?
Nedívej se tak.
Jo.
Chceš si s ní promluvit?
Proč?
Nevím. Přijde mi to vtipné.
Zkus s ní flirtovat.
Radši flirtuju s tebou.
- Běž. - Flirtuj s ní sama.
To neumím. Nejsem tak šarmantní.
Nadine, co se děje?
Proč? Tohle jsme přece dělali pořád.
Šlo ti to fakt dobře.
Dobrý nápad s tou fotkou.
Cítil jsem se strašně.
Proč?
Protože si dělala falešné naděje.
Byl jsi hodně šarmantní.
Ne.
Bylo to prostě hloupý.
Paule.
Co se děje? Chceš si obléct něco jiného?
Ne.
- Eleni, nech tatínka, ať ti obleče pyžamo. - Nechci.
- Vždycky to přece dělá tatínek. - Ať jde pryč.
Teď ti ho obleče.
- Ne. - Ano.
Paule, ať se tak nehádá.
A když nechce?
- Můžu jí ho obléknout. - Ne, Paul ji oblékne.
Ne.
Jestli se neuklidníš, tak pojedeme domů.
A to hned. Rozuměla jsi?
Pojď.
Já nechci domů.
Ty chceš jet domů?
Vidíš, tak ho oblékneme.
Šup!
Co se děje, opičko?
- Běž pryč. - A kam?
- Pryč! - Táta zůstane tady.
Vidíš, umíš to sama. Šup.
Hotovo.
Tak co, bylo to tak strašné?
Bylo to tak strašné?
To je v pořádku.
Elen, všechno je v pořádku.
- Ne, neutěšuj ji. - Vždyť brečí.
- Musíš ji utěšit. - Ne, neutěšujte ji.
Nejdřív ať řekne, proč jí nemáš oblíkat to pitomý pyžamo.
My ji teď utěšíme.
To se může stát.
Proč to neměl dělat táta?
Tak řekni, že mám jít já a ne táta.
Nemluv nesmysly.
Pak by na tebe měla být milá.
Vidíš přece, že teď nemůže.
- Tak ať to předstírá. - To přece jen tak nejde.
Samozřejmě, že jde.
- Hned jsem zpátky. - To je v pořádku.
Není to tak strašný.
Hej.
Pojď.
Musím ti něco ukázat.
Teď?
Jo, teď.
Pojď. Pojď se mnou.
Zuj si boty.
To bylo něco, jak Mica předtím skákala.
Má takovou sílu.
To je neuvěřitelné.
To jsem ještě neviděl.
Za pár let bude na olympiádě.
V jaké disciplíně?
Nevím.
Běh, plavání, houpání,
s dopingem, bez dopingu.
Zvládne všechno. A uděláme z toho rodinné podnikání.
Už nebudeme muset vůbec pracovat.
A ty budeš manažer?
Ne, Eleni.
Ona bude dělat všechny smlouvy. Bude pořád jenom říkat: "Nechci, nechci."
A všichni se jí budou bát.
A co budeme dělat my?
Odpovídat fanouškům.
Budu jim psát strašně milé odpovědi.
A říkat jim:
"No jo, je mi líto, chápu, že ji miluješ,
ale bohužel ti musím sdělit, že je pro tebe moc dobrá.
Je mi líto."
A ty...
se nastěhuješ do nějaké vily.
Budeš mít poměr se zahradníkem,
budeš se pořád jenom cpát...
Paule.
Čas od času budeš muset zmlátit pár paparazzi,
ale to zvládneš.
- Paule. - Jo?
Proč už tě nemiluju?
Ty mě pořád miluješ.
Jo?
Jo.
Nebo mě už nechceš milovat?
Chci, ale nevím jak.
Tak se přestaň snažit.
Nemůžu.
Neboj se.
Zabojuju o tebe.
Ale, Paule, co když nevyhraješ?
Pak zažaluju tvou lásku.
Ale moje láska má lepší právníky a víc peněz.
Tak je zabiju.
A pak tě budu zase milovat?
Jo.
Můžeš otevřít oči.
Otevře Paul taky oči?
Teď musíš.
Bum.
Mico, to zvládneš.
Mico, utíkej, Paul tě hned dožene.
Paule.
V uhelném průmyslu panuje velká nejistota.
Zatímco Rýnské proudy nadále vydělávají miliardy,
menší podniky se budou muset o svou existenci bát.
Nadine.
Nadine, poslouchej!
Sundej si to.
Paul se zamkl.
Propadl u zkoušky
a Dürenovi ho teď chtějí vyhodit.
Můžeš si s ním prosím promluvit?
Co mám dělat?
Tebe možná poslechne.
Paule.
Jsi v pořádku?
Paule.
Uklidni se.
Hej, Paule.
Určitě budou mít nějakou výmluvu.
Hej, lidi, nemáme moc času.
Dürenovi přijdou později.
Poslechněte si, co říká Paul.
Mluvil jsem se starým kamarádem,
co se v těchhle právních věcech vyzná,
a říká, že musíte podat žalobu proti požadavku Dürenových.
Ale tohle může fungovat, jen když všichni potáhnete za jeden provaz.
Přesvědčí je říct jim, že ten chlap, kterého vyhodili,
teď tvrdí, že je jejich požadavek nedává smysl.
Bude přesvědčivější, když jim to řekneš ty.
Marco, ještě jednou mě přerušíš, tak ti vrazím.
- Tak do toho. - Abys mohl donášet Dürenovým?
Tak si běž. Nikdo tě nepotřebuje.
- Nic neuděláš. - Marco!
Přestaň ji provokovat.
A to platí i pro tebe, Ajdo.
Říkala jsem buď zticha!
Zbláznila ses?
Dost!
- Nech mě! - Ne!
Uklidni se. Hej!
V pořádku.
To je pořádku.
Mám toho dost. Jdu domů.
Ne, zůstaneš tady. Sedneš si a promluvíme si o tom.
Pojď, upláchnu ti to.
Dám ti na to náplast.
Nadine.
Hej.
Kde je Ajda?
Nevím.
Ty jsi udělala všechno správně.
Já už nechci.
Promluvíme si s Ajdou. Omluví se.
Já už nechci, Paule.
Proč jsme je všechny zvali?
Ještě je přesvědčíme.
Já nechci. Už je nechci vidět.
To nemusíš.
Podívej, zakryju ti oči. Tak.
Teď se na mě podívej!
Mě ještě vidět můžeš.
To zvládneme.
Já už nechci.
To zvládneme.
Ajda tě poslechne.
Ano?
Já už nechci.
No tak.
Přišla jsi mi říct, že jsem zahořklá?
Nejsi zahořklá.
Mrzí mě to.
Lidi, takhle to nejde.
Došlo to tak daleko, že se tady vzájemně mlátíme.
Teď vážně.
Máte pravdu.
Ale celé to může fungovat,
jenom když všichni společně odmítnete odstupné.
Proto si myslím, že byste měli hlasovat.
Dobře. Kdo je pro?
A co ty?
Výborně.
- Zapíšeme to? - Dobře.
Takže 14 je pro, nikdo proti.
A nikdo se nezdržel.
- Můžete poděkovat Paulovi? - Jo.
- Díky, Paule. - Díky.
Není zač.
Můžeš Paula obejmout?
Co? Jak to myslíš?
Běž k němu, poděkuj mu
a pořádně ho obejmi.
Díky, Paule.
Vy všichni. Nejenom Uwe.
Tak běžte. Poděkuj mu, Ajdo.
Marco, obejmi ho.
Dietere. Selime. Petere.
Díky, Paule.
Pořádně obejmout. Už nevíš, jak se to dělá?
- Nedáme si přestávku? - Ne, dokud tě všichni neobejmou.
Hej.
Tak vidíš, jde to.
Marco, teď ty.
Pořádně obejmout.
To už stačí, Nadine. Hej...
Stačí!
Nadine, máme tě taky obejmout?
Ne, Paula.
Paul je ten jediný důvod, proč jsem to všechny ty roky snášela.
Ten jediný důvod. Když jste zase brečeli,
neztratila jsem odvahu jen díky tomu, že tu pro mě byl Paul.
Jenom proto. Tak ho za to můžete obejmout.
Nadine.
Zvládl jsi to, Paule.
Dojdu pro hadr.
Zvládl jsi to.
Co to děláš?
Co je to s tebou, sakra?!
Dobrý večer, pojďte dál.
Je tu Dürenová.
Omlouvám se, že jsem to nestihla včas.
Předpokládám, že kolegové už odešli.
Jak se vám daří?
Dobře.
Vaši nabídku jsme důkladně prodiskutovali,
ale máme k ní několik otázek.
Je pravda, že váš plán na změnu provozu...
Ten už není aktuální.
Samozřejmě, že je.
Ale váš plán je z hlediska pracovního práva zcela nepřijatelný.
Ne. Právě jsem byla na schůzi Rýnských proudů
a ti plánují nové výběrové řízení na těžbu v povrchovém dole.
Co to znamená?
Stejně se všechno zase změní.
Ale nemůžete to nechat jenom tak.
Už to není aktuální.
To je mi jedno.
Moje žena se dny a dny dře jen proto,
že vy vymýšlíte takové kraviny. Už to není aktuální.
Nemusíte si dělat žádné starosti.
Rýnské proudy jsou pod časovým tlakem a my máme opravdu dobré šance
získat další výběrové řízení i bez škrtů.
Tak nám vysvětlete, jak jste si to představovali.
Na tom přece už nezáleží.
Stejně vás zažaluju.
Za co?
Za to, že už mě moje žena nemiluje.
Ahoj, opičky moje! Mockrát děkuju.
- Nemáme skvělou sousedku? - Jo!
- Jaké to bylo? - Super.
- Díky. - Není zač.
- Dobrou noc. - Nashle.
A chovali se kolegové slušně?
Proč by ne?
Mrzí mě to.
Vypadám tam smutně?
- Jo, trochu. - You know what?
Vypadám smutně, protože jste mi chyběly.
- Ale jsme zpátky. - A já jsem šťastný.
Co teď?
Ať vám ta pizza chutná, opičky moje.
Díky.
Sníte jednu za mě?
Chceš jít taky?
Hned se vrátím.
Ano. Co pro vás můžu udělat?
Dnes tady nastupuju. Paul Lichter.
Správně. Ano, pan Lichter.
Gratuluju, že vám ta práce vyšla.
Cestu už znáte. Za chvíli pro vás přijdou.
- Dobře. - Tak přeju hezký první den.
Pojď.
- Zdravím. - Dobrý den.
Kam až mám jít s tebou?
Jenom za šéfem, jo?
Nemůžu.
Dobře, můžeme počkat tady.
Nechci tady s tebou čekat, Paule.
Jasně.
Tak se uvidíme později.
Když se k tobě budou chovat jako ke kusu hadru, nenech se tím zlomit.
Když budou dál remcat, řekni jim:
"Kolego, já nejsem pomalý, já jsem klidný."
A když šéf řekne, že plácáš blbosti,
řekni mu, že se staráš o dobrou náladu.
A když nerozumí tvým vtipům, tak víš, že jsou hloupí.
Dobře.
Slibuješ mi, že na to budeš myslet?
Prosím.
Přesně od toho tady jsi.
V tomhle jsi nejlepší. A já jsem nejlepší v tom tě poslouchat.
Nebo myslíš, že už tě pořádně neposlouchám?
Jo.
Sakra, máš pravdu.
Často říkám "uhm, uhm, uhm" a přitom tě pořádně neposlouchám.
To dělají všichni!
Jo, ale tobě by to nikdo dělat neměl.
Tak, pane Lichtere. Dneska to konečně začíná.
Hned přijdu, ano?
Hned přijdu.
Možná bych měl říct něco chytrého a ty budeš jenom poslouchat.
Je skvělý, když jsou i ostatní chytří.
Možná se jen známe až moc dobře.
Ale jednou budeme staří a budeme zapomínat.
A pak...
to všechno můžeme znovu objevit.
Bude to trvat ještě dlouho?
Teď je to důležité.
Kolikrát jsi mi říkala, že už tě ta práce nebaví?
A co jsem udělal?
Pořád jsem ti říkal jenom ty pitomé povzbuzující kecy.
Ale s tím už je konec.
Už nemusíš vydržet.
Vydržela jsi to dost dlouho. Vydržela jsi to celou tu dobu.
Už můžeš jen spát. Je řada na mně.
Já to udělám. A pak mě zase budeš milovat.
Zase tady děláte takové divadlo?
Nedělám divadlo. Musím to jenom vyřešit.
- Vyřešte si to jinde. - Můžu si promluvit se ženou?
Ne. Zase mě necháváte čekat.
Tak mě prostě vyhoďte!
To myslíte vážně?
Zrovna teď jste mi ukradenej.
- On to tak nemyslí. - Můžu zavolat šéfa.
Ale jo, samozřejmě to tak myslím.
Mám mu vrazit?
Pořádně?
Nebo...
Nebo s ním mám flirtovat?
Neplač. Neplač.
Mám mu jednu vrazit?
Prostě ho políbím.
Políbím.
- Paule. - Mám vás políbit?
- Je to pro dobrou věc. - Varuju vás.
Je jenom rozrušený.
Co je to s tebou?
Pane Lichtere, hej!
Hej, pane Lichtere, hej!
Pane Lichtere.
Nejsou tady žádné dveře.
Proč ne?
Můžete se na něho spolehnout.
Doře.
Tak se uklidníme, zapomeneme na to a začneme znovu od začátku.
Ano, pane Lichtere?
Pane Lichtere?
Eleni, vypadáš jako mimozemšťan.
Chcete si koupit vesmírnou loď?
Takhle mimozemšťané nemluví.
Chcete si koupit vesmírnou loď?
Tak taky ne.
Ale tu vesmírnou loď si i tak vezmu.
To půjde, jenom když řekneš, že jsem mimozemšťan.
Dobře. Jsi mimozemšťan.
Já chci taky jednu.
Mami, ale to nejde.
Proč?
Ty jsi přece ta vesmírná loď.
Aha.
Jsem ráda, že jste tady. Omlouvám se, že jste musel čekat.
Někdy to prostě člověk neovlivní, když se to trochu zpozdí.
- Pane Lichtere? - Ano?
- Chcete pracovat? - Ano.
- To je dobře. - Ano.
A kdo je ta dáma, co vás doprovází?
To je moje žena.
Dobře. Vyplnil jste už papíry?
- Ano. - Tak mi je dejte.
- Jak dlouho už jste ženatý? - Nejsme manželé.
To není vaše žena?
Ne, chci si ji vzít.
Ale ta dáma si není jistá?
Ještě jsem se jí nezeptal.
Tak se jí zeptejte později.
- Jsme tu kvůli vaší práci. - Ano.
Uvedl jste, že občas trpíte mírnými záchvaty paniky.
- Ještě něco dalšího? - Jo.
Jsem až po uši zamilovaný.
Chcete ji požádat o ruku?
V pořádku.
Dobře, tak se vraťme k tématu.
V jakých situacích máte tyto záchvaty paniky?
No, zkoušky a tak.
Vnímáte tento rozhovor jako zkoušku?
Jo. Teda, když pak řekne ne, tak jsem to asi podělal, co?
Mluvil jste se zaměstnavatelem
o alternativní pozici ve stejné firmě?
Byla to výpověď na hodinu.
- Byl jste automechanik. - Ano.
Hned vám řeknu, že v budoucnu budete muset být flexibilní.
Může to také chvíli trvat. Mohu vám nabídnout, co je k dispozici.
A to pro vás oba nemusí být úplně jednoduché.
Možná se budete muset ucházet znovu a znovu
a možná vás budou znovu a znovu odmítat.
Proto vás prosím, abyste zůstal otevřený.
- Mohu se vás na něco zeptat? - Ano.
Nemyslíte si, že je snadné se do této ženy zamilovat?
Co si to nejdřív vyjasnit a vrátit se později?
Mám jen jednu otázku.
Toto je pracovní agentura, pane Lichtere.
Nedělejte tady nesmysly.
- Mě to zajímá. - Vaši přítelkyni vůbec neznám.
Jo, ale musíte lidi posuzovat, ne?
Ne proto, abych se do nich zamilovala, ale kvůli práci.
Jo, ale tak se na ni podívejte!
Ještě jsem ji neslyšela říct ani slovo.
Řekni něco, prosím.
A co mám říct?
Já nevím.
Řekni třeba, co vidíš.
Vidím okno.
České titulky M. Šimonková Filipová S PRO ALFA CZ, a.s. 2025