Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Soţia dlui Lichter? - Da. Unde e?
La subsol. Urcaţi pe scări şi faceţi stânga.
- Dna Schmitz vă va duce la el. - Bine.
- Bine că aţi venit! - Unde e?
S-a încuiat în depozit.
Când are interviul?
- A fost deja. - Şi?
Vă imaginaţi că nu au fost încântaţi.
- Şi înainte? - Când?
Înainte să fugă. A răspuns la întrebări?
A fugit după două minute.
- Va recupera după ce se calmează. - Nu se poate.
Întrebaţi dacă se poate.
- Nu are rost. - Ştiţi că soţul meu vrea slujba!
- Nu mi s-a părut. - N-aţi văzut bine!
Dle Lichter!
Dacă nu deschideţi, sparg uşa şi dvs o plătiţi!
Staţi!
Iese imediat. Are un atac de panică. Se va calma.
Dle Lichter, a venit soţia dvs. Tommy, a venit soţia!
Strigaţi-l dvs!
Mă ajutaţi puţin?
- N-avem timp de prostii! - Durează prea mult.
Nu aveţi voie!
- De ce nu îi vorbiţi mai întâi? - Acum nu mai are rost.
Spune-le băieţilor că mai durează.
- Vorbiţi întâi cu el! - Nu are niciun rost.
Nu vă puteţi urca acolo!
Spuneţi-i soţului să iasă.
Vine imediat.
- Dacă distrugeţi ceva, plătiţi! - Nu distrug nimic.
A venit soţia!
Îmi daţi apa din rucsac, vă rog?
Anunţă-l dlui Küppers că aici mai durează.
Ce să-i spun?
Mulţumesc.
Paul.
Paul!
Bună!
Totul e în regulă.
- Nu s-a întâmplat nimic, Paul. - Ba da.
- Nu, nu s-a întâmplat nimic. - Îmi pare tare rău!
Ştii ce mi-a spus fetiţa noastră de dimineaţă?
Nu.
Că prietenii ei de la şcoală vor să te închirieze ca tată.
Le-am spus că soţul meu e doar de vânzare.
Altfel, ies în pierdere.
Bea ceva.
Ai plecat de la muncă din cauza mea?
Nu-i nimic.
Haide, trebuie să ieşi de aici.
Nu pot.
Sunt aici.
Ieşi, cere-ţi scuze,
spune-le că ţi se mai întâmplă de la stres
şi că vrei să-ţi ceri scuze personal de la şef.
Apoi, putem petrece o seară frumoasă cu fetele.
- Îmi pare tare rău. - Nu ai pentru ce.
Ai înţeles?
Bine.
V-aţi liniştit?
Da, e în regulă.
Nu am stricat nimic, dacă vreţi să verificaţi.
Da, e în regulă.
Îmi cer scuze.
Fac atacuri de panică la examene.
Trebuie să mă calmez, să beau apă şi totul e bine.
Bine.
Vreau să-i cer scuze şefului.
- Nu-i nevoie, îi transmitem. - Vă rog, vreau să merg personal.
Dle Lichter, nu e nevoie.
Îl aştept pe dl Küppers.
Mai bine mergeţi acasă la copii şi odihniţi-vă.
- Vrea să se scuze, nu durează. - Deja a durat prea mult.
Recunosc că am greşit. Lăsaţi-mă să-mi cer scuze.
Luaţi loc până văd dacă dl Küppers are o clipă.
Dle Lichter.
Ştiţi că trebuie să cooperăm.
De ce nu vorbiţi cu mine?
Dnă Schmitz, mai durează mult?
Au fost complicaţii, dar aproape am rezolvat.
Nu aţi completat formularul.
Scrisul e prea mic!
Ştiu că puteţi! Am exersat la centrul de carieră.
Îmi dai şi mie?
Gustos!
Vrei să încerci?
Am fost la toaletă, stai puţin.
Nadine, nu se poate!
Trebuie să rămân onest.
Aşa e.
Bună ziua, mă numesc Onest.
- Bună ziua. - Încântată de cunoştinţă!
Te simţi mai bine?
Nu chiar.
- Trebuie să spui ceva trist. - Bine.
Ai aproape 40 de ani, ai albit, eşti ca şi mort.
Fetele tale ţin cu Gladbach.
Asta e grav.
Şeful meu are de gând să facă restructurări.
Ce fel de restructurări?
Ori ne taie tuturor salariul, ori dă oameni afară.
Vorbeşti serios?
I-am spus că nu e nevoie, dar a insistat.
Vreţi să vă cereţi scuze?
Dle Küppers,
îmi cer iertare pentru incident.
E inadmisibil şi nu se va repeta.
- Bine. La revedere! - Vreau să reiau interviul.
Aţi spus că vreţi doar să vă cereţi scuze!
Dle Lichter, nu se poate!
- Dnă Schmitz, ştiţi cât am aşteptat! - Aţi ratat ocazia.
Mai daţi-mi o şansă.
Aţi făcut deja destule probleme.
- În regulă. - Nu e în regulă!
Te-ai pregătit mult, ai făcut tot ce ţi-a cerut biroul de recrutări.
Ştiţi, dnă Schmitz! Ai fost punctual, n-ai spart nimic.
Ai ieşit puţin, dar ţi-ai cerut scuze, ai explicat situaţia
şi meriţi să mai dai un interviu.
Nu ar schimba nimic.
Ne-am făcut deja o primă impresie.
Soţul meu e şi mai bun la a doua impresie, serios!
Şi la a treia, a patra...
Dacă ar lupta ca dvs, poate m-aş mai gândi.
Soţul meu e ca mine.
Dovediţi-o!
Veniţi data viitoare mai devreme.
Să văd când vă pot programa.
Mulţumesc, dle Küppers!
- Puteţi veni cu mine. - Succes!
Să iau rucsacul.
Mersi, Nadine.
De ce nu răspunzi?
Ce a zis şefa ta?
Dna Düren a dat un mail.
Toţi se tem să nu fie vizaţi şi eu trebuie să-l traduc pentru toţi.
Colegii ar trebui să te lase în pace. Oricum o să te ocupi.
Şi tot tu o să-i calmezi.
Ei ştiu că tu reuşeşti mereu să o convingi pe dna Düren.
Nu mai da din cap!
Orice ai spune, oamenii te cred pe cuvânt.
Doar tu mă crezi, Paul.
Ba toată lumea te crede.
- Toată lumea? - Da.
Ştii ceva?
Trec eu la volan. Tu odihneşte-te.
Bine?
TOT CEEA CE EŞTI
- Mişcă-te, Eleni! - Nu.
Eleni, dă-te din uşă!
Haide, Eleni.
Scumpo, eşti noul aspirator?
Da, tati, sunt noul aspirator!
Casa noastră e lună!
Atunci aspiră cum trebuie.
Mamă, te-au sunat colegii.
Şi Ajda, de trei ori.
Ce le-ai spus?
Să nu-şi facă griji.
Mulţumesc, Mica.
Ce mai faci, Mica?
- Aţi mâncat? - Lui Eleni nu i-a fost foame.
Ridică-te, Eleni!
Ce faci? Eleni, ridică-te! Ce e asta?
- Eleni ţi-a colorat pozele pentru CV. - Super.
Dacă le trimiteam aşa, mă angajau pe loc!
Uite!
Foarte şic!
- Bună! - Bună, Ajda.
Scuze că te sun abia acum.
- Ce e, Nadine? - Nimic.
Credeam că Paul a avut un accident, la cum ai fugit...
Nu, Paul e bine.
Düren se preface surprinsă de retragerea cărbunilor.
Îşi bate joc de noi?
Ajda, ştii cum e Düren.
E stresată de cei de la Rhein-Streams, dar o calmăm noi.
Să-i fi văzut pe ceilalţI! E nebunie.
Nu-ţi face griji. M-am gândit mai bine.
- Îi sun pe toţi colegii. - Sunt speriaţi.
Eu, nu.
- Mersi. - Cu plăcere.
Hai să-i facem mamei un masaj. Suflă ca vântul!
Uite aşa.
Apasă tare şi fă ca vântul...
Eleni, mai tare!
Şi mai tare! Mama are picioare de ciment.
Mica, Eleni, direct la culcare!
- Te rog, tati! - Nu.
Chiar înţeleg, dar ştiţi că soţia mea are nevoie de odihnă.
E trecut de zece.
Nu, Uwe, Nadine nu te va suna acum.
Eşti cea nouă?
Du-te acolo.
Te aşteaptă o femeie, Ajda.
Aici e atelierul. Acolo e hala.
Aici e aparatură pentru minerit.
Nu le atinge acum.
Întâi mă ajuţi pe mine să mut asta.
De mâine să vii la timp.
Nu, panoul trebuie dus acolo.
Trebuie să-mi spuneţi când copilul e în cameră toată ziua.
Ne-am înţeles?
Dar Mica e un înger!
Arată-i mamei tale ce ai desenat!
Ai mâncat?
Mâine dormim tot aici?
Da.
- Şi poimâine? - Poate.
Vrei un pupic de noapte bună?
Unde?
Nu ştiu.
Hai, culcă-te, Mica.
La culcare!
Ce aşteptări ai de la 2017? Eşti optimist sau pesimist?
Intraţi cu parola "2017".
Tu eşti Aurica?
Nu.
- Dar cum te cheamă? - Nadine.
- Charlene? - Nadine.
Ajda a zis că te cheamă Aurica. Eşti româncă, nu?
Nu.
Înseamnă că era altcineva.
- De unde vii? - Din Brandenburg.
Tot un fel de România...
Mă cheamă Paul.
Scuze, data viitoare poţi să mă confunzi tu.
Poftim?
Cu cine vrei să mă confunzi?
- Nu vreau. - Paul!
Paul, vino aici!
Avem nevoie de oameni!
Cum ţi se pare Paul?
- Nu ştiu. - Nu e genul tău?
- Nu. - De ce?
E chipeş...
Cum arată tatăl fetiţei tale?
Normal.
Normal?
Şi tatăl lui Paul a lucrat aici.
Făceau echipă bună.
Să-i fi văzut!
El a murit acum două săptămâni... Nici mama lui nu mai e.
Nu-i aşa, Uwe? Uwe?
Mă rog...
Uite ce sforăie Uwe!
Uite!
Ca o focă!
E vreo problemă cu supa?
De ce?
Te uiţi numai în jos.
Uită-te la mine!
Nu te uiţi la mine.
Te uiţi prin mine.
Nu ai prieteni?
Asta îmi spune femeia care nu mă poate privi în ochi?
Poftim cinci euro.
Sau care e tariful pentru privit în ochi?
Bine.
Poftim.
E destul?
Acum te uiţi la mine?
Ce vezi?
- Nimic. - Nu e adevărat.
Vezi ceva.
Ai o gropiţă în bărbie.
- Am făcut-o de o mie de ori. - Mai fă o dată.
- Să dea altul examenul! - Dle Lichter, ţine de siguranţă.
- E obligatoriu. - Dnă Düren, v-am mai spus.
Fac multe, dar nu dau examene.
E meseria ta, nu discut!
Nici nu trebuie! Ştiu ce fac.
Nu trebuie să mai dau examene.
Vacă proastă!
- De ce nu dai examenul? - Ce?
Dă examenul şi gata.
- Ce-i cu tine? - Dacă poţi, fă-o!
Mă stresează.
Atunci, nu te stresa.
De când vorbeşti aşa de mult?
Du-te dracu!
Ce?
Du-te dracu!
Ai zis "du-te dracu"?
Da.
Băieţi, fiţi atenţi!
Vorbeşte!
Ştie să insulte! E impresionant!
Ştii şi altceva?
Nadine!
Eşti o ciudată!
- Paul, ce faceţi? - Nadine!
- Ce se întâmplă? - Lasă-l!
Lasă-l!
Las-o în pace! Încetează, Paul!
Ce se întâmplă aici?
- Nimic. - M-am împiedicat.
S-a împiedicat şi am ajutat-o să se ridice.
- Eşti bine? - Da.
Dacă nu vă înţelegeţi, o să vă separ.
Dar nu suntem un cuplu!
Sunt cu ochii pe tine!
- Eşti în perioada de probă. - Da.
Tu, vino cu mine!
- Nesimţitule! - Du-te dracu!
Hai, să mergem!
Mai avem de luat o maşină din carieră.
Nadine!
Nadine! Vino, te rog!
Ajda şi Marco se ceartă.
Se vede clar! Eşti proastă, Ajda?
A zis de o sută de ori!
Nu te pune cu mine!
Du-te naibii!
Opreşte-te!
- Termină! - Nu începe!
- Era să dea foc la hală! - Taci dracu, Marco!
- Opreşte-te! - E clar că aparatul e stricat!
Taci, Marco!
Ajda nu ştia asta. Hai să nu ne certăm dintr-atât.
Bine?
Marco, vii la cantină?
Da.
Repar eu.
- Nu poţi. - Vă bat pe amândoi!
Duceţi-vă la masă. Mă ocup eu.
E totul în regulă?
Spune.
Toate bune?
Sau ai adormit?
Am nevoie la baie.
Şi eu.
Ca o maşină de clovni în care intră oricât de multe lucruri.
Poţi îndesa totul înăuntru.
Ce ai lua cu tine, în caravana ta?
Îngheţată şi ciocolată.
Asta e cel mai important.
Deja avem tot ce ne trebuie!
Nu mai e nevoie de altceva.
Mi-aş lua şi un costum de baie...
- Ştiu că vreau să merg pe lac. - Da.
Poţi desface şireturile?
Nu pot.
Mersi, le-ai strâns foarte tare.
Nu eu! Nu ştiu cum...
Nu vrei să mănânci?
Încă puţin şi întârzii la interviu.
Eleni iar nu vrea să se trezească.
Ai încercat să o mituieşti? Şi nu a funcţionat?
Mă duc să văd.
Am auzit că patul trebuie mutat de acolo!
Cineva nu vrea să se scoale?
Eşti bine, mamă?
Da.
Ascultă, Mica...
Poţi să traduci asta cu aplicaţia ta în arabă şi în polonă?
Nu, o să cad!
Deja te-au concediat?
Nu-i vor concedia!
Ce greu e!
Am dat peste ceva.
Mica, vino puţin, te rog.
Am nevoie de ajutor.
Apas-o pe domnişoara cât poţi de tare în perete.
Nu vrea să se trezească.
Ce e asta?
S-a întâmplat ceva azi-noapte? Asta e?
Ne ocupăm imediat, bine?
Dar costă mai mult. Semnează aici!
- Nu te mai prosti! - Nu mă prostesc!
- E cea mai bună clientă! - Vorbeşte-i normal.
Auzi? Să vorbim normal.
- Spune ceva super normal. - Ce e prostia asta?
Ce?
De ce te dai în spectacol?
Aş putea să mă încrunt ca tine, dar nu cred că ajută.
Hai, ridică-te!
De data asta, o să reuşeşti!
Serios. O să fie bine!
Vreau să vorbim despre potenţialul tău.
Mereu şovăi!
Mi se pare că ai mult potenţial.
Scuze, dar aşa e.
- Nu mă ajută deloc! - Acum e rândul meu.
De ce ţipi la ei?
Înapoi la treabă! Mă ocup eu.
Cât ne mai ţin aici?
Nu ştiu, dar o să mă ocup.
N-o să ajungeţi pe străzi.
I-am scris dnei Lichter.
Şi cu ce ne ajută asta?
Hai să continuăm.
Mulţumesc pentru nimic!
Marco, adu-mi cutia aia!
Frank Götzing din Hagen şi-a îndeplinit visul din copilărie.
Rulota lui e o minune!
Cu un an înainte de a o cumpăra, eram şomer, fără niciun ţel.
Soţiei îi place să călătorească.
Mie îmi place să construiesc, aşa că am făcut o rulotă.
- Putem arunca o privire? - Sigur! Poftiţi înăuntru...
Tati a murit?
Nu, sigur că nu.
Vino aici, Eleni.
Vino! Tata doarme.
Vino aici!
Uite...
Vezi cum i se mişcă trupul?
Fii atentă.
Îl vezi cum respiră?
Doarme foarte adânc.
Bau!
Prinde-mă!
Trebuie să-l prinzi.
Prinde-l!
Haide!
Fă linişte! Vreau să dorm!
Nadine, mi se face rău. Ceilalţi nu vor să lupte.
Dar ai zis că Paul cunoaşte un jurist?
Düren nu ne poate da afară, nu?
Uwe.
- Nu-ţi face griji. - Vorbeşte Paul cu juristul?
- Da, vorbim mâine. - Scuze că te sun aşa de târziu.
Ştiu că rezolvi orice. Somn uşor!
Noapte bună!
- Aşteaptă. - De ce?
Eşti fierbinte.
- Vrei să mă stârneşti? - Nu, eşti foarte cald.
Sunt cald?
- Da, prea cald pentru mine acum. - Vrei să mă răcoresc?
Nu, e în regulă.
Deci nu pot să te iau în braţe?
Nu acum.
E mai bine aşa?
Acum miroşi urât.
E de la chestiile astea.
Nu, e de la tine.
A ce miros?
A tine.
Ţi se pare că put?
În clipa asta, da.
- Nu trebuie să te speli acum. - Ba da!
Nu vreau să dormi cu un împuţit.
E în regulă.
Ba nu.
Mai miros?
Încă ţi se pare că put.
Mă duc să fac un duş.
Poate e de la mine.
Tu nu puţi niciodată.
De unde ştii?
Te-am mirosit la serviciu, gătind, la baie,
când năşteai, când făceam copii şi nu puţeai.
Ai nasul defect.
Acum de ce zâmbeşti?
Fiindcă n-am încotro.
Aşa zâmbeşti tu?
Acum ce e în neregulă cu zâmbetul meu?
Întreb doar. Aşa zâmbeşti mereu?
Ştii cum zâmbesc.
Pare extrem de fals.
- Fir-ar! - Ce?
- Acum simt şi eu. - Ce?
Fir-ar! Aşa urât miros?
Trăieşti cu un asemenea împuţit şi nu spui nimic?
Toate carnavalurile sunt la fel, aştept tot anul
şi, când vine vremea lui,
vreau doar să dorm.
Sunt aşa de obosit!
Fata ta nu sărbătoreşte?
Doarme în camera de sus.
În ce s-a costumat?
Tu de ce ai un costum aşa de nasol?
Am pierdut un pariu.
Cu cine?
Cu tata.
Am pariat că mai prinde carnavalul.
El a spus că nu.
Pierzătorul trebuia să se deghizeze în baie.
- Şi câştigătorul? - În lămâie.
Sper, pentru binele lui, că s-a îmbrăcat în lămâie.
Când a murit tatăl tău?
Acum două luni.
Făcea pipi în Rin.
Deja avea două AVC-uri. A venit şi al treilea.
Şi l-a luat Rinul.
Ce şi-o fi zis Rinul? "Ce se zvârcoleşte acolo?"
M-am dus acolo cu maşina şi am luat Rinul la bătaie.
Pac! Cu stânga.
Pac! Cu dreapta.
Dar n-am omorât Rinul.
L-am lăsat să curgă.
Deşi îl are pe tata pe conştiinţă.
Ştii, tatăl meu...
Tata şi-a petrecut toată viaţa
inspirând rahatul care iese pe hornurile astea.
Obişnuia să îmi scrie copiuţe pentru examene.
Tata a avut dintotdeauna buza aşa.
Odată, când dormea, i-am făcut cu degetul aşa...
Şi, pentru o clipă,
cum zăcea acolo,
mi-a venit să îl sărut.
Şi apoi?
Au început să-i curgă balele.
Şi l-am şters la gură.
Tatăl meu...
Paul, vrei să dansezi cu noi?
Nadine!
Faceţi linişte, oameni buni!
De ce nu luăm plăţi compensatorii?
- Nu vorbeşti serios, Marco! - Nu vorbeam cu tine!
Am reparat toate maşinăriile! Nu plec cu una, cu două.
De-asta nu merg...
Nici Paul nu îşi găseşte de lucru.
Înţelegi cât e de greu.
Plata compensatorie e prea mică, Marco.
Nu pentru asta am luptat atâţia ani.
Avem variante, dacă sunt restructurări.
Da, sigur... Nu vorbi ca Düren.
Asta înseamnă concedieri colective.
E ca şi cum ai spune: "N-ai murit, doar te-ai schimbat."
- E adevărat! - E doar un punct de vedere.
Încă putem vorbi cu Düren.
Trebuie să spunem ce contează pentru noi.
Ce să facă Düren, dacă Rhein-Streams vor să reducă cheltuielile?
Uwe, Düren încearcă mereu să ne convingă că nu avem de ales.
Şi renunţarea la cărbuni?
Düren ar trebui să nu-şi mai pupe în fund şefii!
Dacă n-o făcea, noi n-am mai fi existat!
Düren vorbeşte cu ei, dar noi îi pupăm în fund!
- De ce ne pasă de Rhein-Streams? - Nu trebuie.
S-a zis cu cărbunii!
Au nevoie de noi pentru resălbăticire.
Nu repar vagoane, ce dracu!
Nu vorbesc cu tine!
- Atunci, pleacă! - Nu mai trăncăni!
- Du-te naibii! - Linişte! Vă rog!
Dacă transformă cariera în lac, vor folosi utilajele la recultivare.
Noi cunoaştem şi modelele vechi, şi pe cele noi.
Le putem combina pe cele vechi cu cele noi.
- Şefii cred că fugim la concurenţă. - Nu e nimeni!
Cei de acolo nu ştiu nici să schimbe un cauciuc.
Până să fim daţi afară
sau să ni se reducă salariile, trebuie să ne adaptăm puţin.
Da, să comunicăm!
Adaptare...
Deja am plecat capul.
Muncim ca găinile în cuşcă! M-am săturat de atâta adaptare!
Până când? Într-o zi n-o să mai ştii cine eşti!
- Noi ştim cine eşti. - Eu nu ştiu...
Ba da, Marco! Ajda e cel mai bun mecatronist din Renania.
E singura...
Ea ne face să râdem în fiecare zi la masă.
Eu cine sunt?
Cel care ştie toate aparatele din toate timpurile.
Când am spus ultima dată un banc?
Sincer, oameni buni! Când am glumit eu ultima dată?
Vorbeşti mereu despre lucruri de acum o sută de ani!
Echipa, munca bună, bancurile mele...
Dar când?
Deunăzi ai imitat-o pe Düren.
Da!
A fost genial!
Mai fă o dată, Ajda.
Haide, Ajda!
Ajda!
Haide!
"Văd că aveţi mult potenţial!"
"Aveţi potenţial din plin!"
"Trebuie doar să vă umiliţi puţin... Dar aveţi mult potenţial!"
NE GÂNDIM LA TINE
Toate bune?
S-a oprit maşina.
Nu mai aveam benzină.
Poţi să împrumuţi maşina de la Heiko şi să vii să mă iei?
Unde eşti?
În spatele centralei, pe o potecă.
A noastră?
Nu, în spatele celor noi.
Cum ai ajuns acolo?
M-am rătăcit.
Bine, vin.
Ce se petrece?
Ce s-a întâmplat?
Vorbeşte cu mine!
Nu ştiu.
Doamne, ai îngheţat!
Vino aici.
Ştii ce m-am gândit mereu?
Că degetul mic ar putea să dispară.
- Tu te-ai gândit la asta? - Nu.
De ce?
Mi se pare inutil.
Nu-i aşa, degeţelule? Eşti inutil.
Azi am primit un telefon.
Şi?
Am reuşit.
Ce înseamnă asta?
M-au angajat.
De data asta, a funcţionat.
De ce nu mi-ai spus mai devreme?
N-am apucat.
De ce nu m-ai sunat?
Am vrut să-ţi fac o surpriză.
- De ce nu te bucuri? - Ba mă bucur!
Încep luna viitoare, întâi doar cu ture de noapte.
Deja m-am gândit cum să ne descurcăm cu fetele.
Ştii ce au spus?
Că i-am convins cu atitudinea comunicativă şi dedicată.
Sună bine, nu?
Nu credeam că fac şi complimente.
Dar poate că le spun asta tuturor.
Nu, chiar aşa eşti.
Pot să-ţi dau o palmă?
Da, sigur...
Ai nevoie de timp singură?
Nu. Am nevoie de timp cu tine.
Ai o clipă?
Sigur.
Trebuie să renunţ la funcţia de conducere, Ajda.
Poftim? De ce?
Nu mai pot să îndur.
Dacă cineva poate, tu eşti aceea.
Paul are nevoie de mine.
- Iar a picat interviul? - Nu...
De data asta, a reuşit.
Atunci, de ce are nevoie de tine?
Ţi se întâmplă vreodată
să priveşti un străin şi să ţi se pară ciudat
felul în care vorbeşte?
Şi, după o vreme, îţi dai seama că e soţul tău?
Nu, nu ştiu cum e.
- Dar îţi poţi imagina. - Nu, nu pot.
- Paul trebuie să se descurce singur. - Deja face asta.
Nu poţi renunţa acum.
Ceilalţi vor să accepte plăţile compensatorii.
Dar ei au alte pasiuni,
familii, chestii din astea.
Eu am doar serviciul.
Să-mi spui când ajung o acritură.
Nu poţi aştepta prea mult sau n-am să te ascult.
Eşti o acritură.
Ba nu!
Înainte, mă strângeai în braţe mult mai tare.
De ce nu m-am culcat cu Paul pe atunci?
Îl vrei tu?
Nu...
Mi s-ar rupe sufletul dacă nu aţi mai fi împreună.
Hai, mergem împreună!
În mijloc.
- Mai repede! - Cum să merg mai repede?
- Nu fugi! - Ai grijă la ghivece!
- Să am grijă? - Mai repede!
- Pot? - Încă nu.
Acum poţi deschide ochii.
Serios?
- Ai înnebunit de tot? - Asta îţi plăcea, nu?
Eşti nebună?
E cea mai tare!
E doar închiriată, nu?
- Nu-ţi mai place? - Ba da, dar nu ne-o permitem.
Unde mergem?
- Vrei să plecăm acum? - Da.
Haideţi, Mica şi Eleni!
- Hai! - Unde?
Eu!
- Cine conduce? - Eu!
Vreau să conduc!
Abia aştept!
Nadine.
Vino aici!
Düren se ceartă din nou cu soţul ei.
E a treia oară săptămâna asta.
Crezi că o să divorţeze?
La cum e Düren, probabil că aşa îl excită.
Nu cred.
N-o fi ea isteaţă, dar nu îl seduce deloc.
Cred că fac o învoială.
Cum aşa?
Îşi promit să se mintă mai bine, pe viitor.
Aşa se simte o ecografie?
Scoate limba!
E mai degrabă aşa, dar mai rece.
Şi părinţii tăi au lucrat în fabrică?
Nu, sunt agricultori.
Şi Mica?
Ce vrea să se facă?
De parcă n-ai şti!
Nu trebuie să mă întrebi.
Dar vreau să ştiu.
Ce rost are?
Niciun rost.
Atunci, nu întreba.
- Nu ştii, aşa e? - Nu.
- E în regulă. - Ba nu!
Nu trebuie să ştii totul despre fiica ta.
Nu e nevoie să mă consolezi.
- Nu, dar pot. - Nu poţi.
Crezi că nu sunt în stare?
Eşti un laş!
- Eşti tâmpită? - Tu eşti tâmpit.
Poate că sunt laş, dar pot să te consolez, nu?
Nadine.
Nadine, stai!
Nadine!
Pot s-o fac!
N-am să te consolez, dacă nu vrei.
Dar... pot să plâng pentru tine, dacă tu nu poţi.
La asta mă pricep.
Atunci, fă-o.
Nu te teme, n-am să te consolez.
După ce am născut, credeam că sunt doar obosită...
şi că de-asta nu simt nimic.
Dar şi când n-am mai fost obosită, tot nu am simţit nimic.
Acum are deja cinci ani.
Îmi zâmbeşte în fiecare zi, iar eu nu pot să îi ofer nimic.
Ea îşi dă seama.
Şi încă zâmbeşte, dar eu nu pot.
Ştie că o iubeşti.
Dar eu de unde ştiu?
Fiindcă aşa spun eu.
Nu mă cunoşti.
Dar ştiu cum arată oamenii care nu sunt capabili să iubească.
Cum arată?
Aşa.
Dar în tine văd dragoste.
Juri?
Da.
Împinge mai tare!
Hai, mamă! Mai repede!
Mica, vreau şi eu!
- O cămilă! - Un dragon!
Aproape că nu mi-am dat seama.
Un dragon tare blând.
Nu, e un dragon malefic! Te mănâncă!
Ce mănâncă?
Ce mănânci?
Mâini.
E bine, am destule.
Câte vrei?
Una.
Uite, am o mână aici.
Poftim.
Mănânc-o!
- Dragonul are colţi ascuţiţi! - Ştiu.
Ajunge!
Nu face asta!
Cere-ţi scuze! A durut-o. Să nu mai faci!
- Nici mama să nu mai facă. - Mama doar se juca.
Tu i-ai făcut rău. Să n-o mai tragi de păr!
Ai încercat de multe ori. Paul, e minunat că te-ai angajat!
Mă bucur! Acum, trebuie să plec.
La revedere!
De ce nu i-ai tras o palmă?
De ce?
Te-a tratat ca pe un servitor.
De ce servitor?
N-ai văzut cum te-a atins?
Mi s-a părut că mă place.
Cândva, erai amuzant.
Tocmai ai râs, nu?
Erai amuzant de-a binelea.
Nu, nu eram amuzant.
Umorul tău era foarte simplist. Râdeai şi dacă alunecam pe o banană.
- De ce nu mai aluneci? - Nu mai sunt aşa de prost.
Nu, fiindcă ai devenit precaut.
Crezi că sunt precaut, fiindcă nu l-am bătut?
Nu te mai enervezi.
Nu vreau să mă enervez. Vino încoace!
Crezi că e frumoasă?
Nu te holba!
Da...
Vrei să vorbeşti cu ea?
De ce?
Nu ştiu. Ar fi haios.
De ce nu flirtezi cu ea?
Prefer să flirtez cu tine.
- Du-te! - De ce nu flirtezi tu cu ea?
Nu pot. Nu sunt aşa de şarmantă.
Nadine, ce se petrece?
Ce e? Mereu facem lucruri din astea.
Ai avut mare succes.
Bună idee cu fotografia!
M-am simţit oribil.
De ce?
Fiindcă i-am făcut speranţe deşarte.
Ai fost tare şarmant.
Nu.
A fost o tâmpenie.
Paul.
Ce contează? Vrei alte haine?
Nu!
- Eleni, lasă-l pe tata să te îmbrace! - Nu vreau!
- El te îmbracă mereu. - Tati să plece!
Treci în pijamale!
- Nu! - Da!
- Paul, nu accept aşa ceva! - Dacă nu vrea...
- Pot să o îmbrac eu. - Nu, lasă-l pe Paul.
Nu!
Dacă nu te potoleşti, mergem acasă!
Imediat! Ai înţeles?
Haide.
Nu vreau să mergem acasă.
Tu vrei acasă?
Vezi? Acum ne îmbrăcăm.
Ce e, scumpo?
- Pleacă! - Unde?
- Oriunde! - Tata rămâne aici.
Uite, mâna asta a intrat singură!
Gata.
A fost aşa de rău?
Acum e bine.
Eleni, e în regulă.
- Nu o lua în braţe! - Plânge!
- Poţi să o iei în braţe. - Nu acum!
Întâi să spună de ce nu te-a lăsat să o îmbraci.
Acum o liniştim! Se mai întâmplă!
De ce să plece tata?
De ce nu eu?
Nu spune asta.
Atunci s-ar purta frumos cu tine.
Nu vezi că nu poate acum?
- Atunci, să se prefacă. - Nu se poate!
Ba sigur că da.
- Mă întorc imediat, maimuţicilor. - Nu-i nimic.
Nu e nimic grav.
Vino!
Vreau să-ţi arăt ceva.
- Acum? - Da, acum!
Haide, vino!
Descalţă-te.
Ai văzut cum sărea Mica azi...
E atât de puternică, e incredibil!
N-am mai văzut aşa ceva.
În câţiva ani, ajunge la Olimpiadă!
- La ce disciplină? - La toate.
Atletism, înot, gimnastică, dopată sau nu...
O să facă de toate, iar noi vom deschide o afacere,
ca să nu mai fim nevoiţi să muncim.
- Tu vei fi managerul? - Nu, Eleni.
Ea va încheia contracte. Va spune: "Nu, nu vreau asta!"
Şi tuturor le va fi frică de ea.
Şi noi ce o să facem?
Eu mă ocup de mesajele de la fani.
Le răspund tuturor politicos.
Le spun:
"Îmi pare rău, înţeleg că o iubiţi,"
"dar mă tem că nu e de nasul dvs."
"Îmi cer scuze."
Iar tu...
te vei relaxa într-o vilă.
O să ai o aventură cu grădinarul.
O să mănânci întruna.
Paul.
Când şi când, baţi paparazzi, dar nu e o problemă pentru tine.
- Paul. - Da?
De ce nu te mai iubesc?
Încă mă iubeşti.
Da?
Da.
Sau nu vrei să mă mai iubeşti?
Ba da, dar nu mai ştiu cum să fac.
Nu te mai strădui.
Nu pot.
Nu-ţi face griji.
Voi lupta pentru tine.
Dar, Paul, dacă nu poţi să câştigi?
Atunci îţi dau dragostea în judecată.
Dar dragostea mea are avocaţi mai buni şi mai mulţi bani.
Atunci, îi omor.
Şi apoi te voi iubi in nou?
Da.
Poţi deschide ochii acum.
Şi Paul vrea să închidă ochii?
Vine prima...
Mica, o să reuşeşti!
Fugi, Mica! Te prinde Paul!
Paul!
... industria cărbunelui e sub semnul întrebării.
În timp ce Rhein-Streams are profituri de miliarde,
micile afaceri ar putea să dispară.
Nadine!
Nadine, ascultă! Scoate-ţi căştile!
Paul s-a încuiat.
A picat examenul şi Düren vrea să-l dea afară.
Poţi să vorbeşti cu el?
Ce să fac?
Pe tine te ascultă.
Paul.
E totul în regulă?
Paul!
Calmează-te!
Paul...
Düren va găsi o scuză.
Oameni buni, nu mai avem mult timp.
Vine Düren.
Ascultaţi-l pe Paul.
Am vorbit cu un prieten jurist şi a spus că trebuie
să o daţi în judecată pe Düren.
Dar nu funcţionează decât dacă sunteţi uniţi.
Asta o va convinge, dacă spunem că tipul concediat
fiindcă a făcut o criză spune că măsurile ei nu au sens.
E mai convingător dacă vorbeşti tu cu ea.
Marco, te bat dacă mă mai întrerupi!
- Să te văd! - Ca să mă pârăşti la Düren?
Du-te! Nimeni nu are nevoie de tine.
- Eşti degeaba. - Marco!
Nu o mai provoca!
Şi tu, Ajda...
Ţi-am zis să taci!
Ajda, termină!
Încetează!
- Dă-mi drumul! - Nu!
Calmează-te!
E în regulă.
Nu-i nimic.
M-am săturat. Mă duc acasă.
Nu, rămâi! Continuăm discuţia imediat.
Vino să te speli.
Îţi punem un bandaj.
Nadine.
Unde e Ajda?
Nu ştiu.
Ai făcut totul ca la carte.
Nu mai vreau.
Vorbim cu Ajda să-i ceară scuze.
Nu mai vreau, Paul.
De ce i-am invitat pe toţi?
O să-i convingem.
Nu mai vreau. Nu vreau să-i mai văd.
Nici nu trebuie.
Îţi pun eu mâna la ochi.
Uită-te la mine!
Pe mine încă mă vezi.
Putem să rezolvăm.
Nu mai vreau.
Putem să rezolvăm.
Ajda te ascultă.
Da?
Nu mai vreau.
Haide!
Trebuia să-mi spui când ajung o acritură.
Nu eşti o acritură.
Îmi pare rău.
Nu putem ajunge să ne batem din cauza lui Düren, oameni buni!
Hai să fim serioşi. Aveţi dreptate.
Dar o scoatem la capăt doar dacă toţi refuzaţi plăţile compensatorii.
De aceea cred că ar trebui să votăm.
Bine. Cine e pentru?
Dar tu?
Grozav!
- Să se consemneze! - Bine!
14 voturi pentru, nimeni împotrivă şi nicio abţinere.
- Îi mulţumiţi lui Paul? - Da!
Mulţumim, Paul!
Cu plăcere!
- Puteţi să-l îmbrăţişaţi? - Ce vrei să spui?
Du-te la el, mulţumeşte-i şi strânge-l tare în braţe.
Mulţumesc, Paul.
Toţi, nu doar Uwe.
Hai! Mulţumeşte-i, Ajda!
Marco, ia-l în braţe!
Dieter! Selim! Peter!
Mulţumim, Paul.
Strânge-l ca lumea! Sau nu ştii cum?
- Facem pauză? - După ce vine toată lumea.
Poftim.
Marco, e rândul tău.
Strânge-l în braţe cum trebuie.
E în regulă, Nadine...
Încetează!
Nadine, vrei şi tu îmbrăţişări?
Nu, doar Paul!
Datorită lui v-am suportat atâţia ani.
E singurul motiv!
Când plângeaţi, m-am ţinut tare doar pentru că Paul mi-a fost alături.
Doar datorită lui. Luaţi-l în braţe!
Nadine.
Ai reuşit, Paul!
Aduc o cârpă.
Ai reuşit!
Ce faci?
Ce te-a apucat?
Bună seara! Intraţi!
A venit Düren.
Îmi cer scuze că nu am ajuns la timp.
Presupun că ceilalţi colegi muncitori au plecat deja.
Ce mai faceţi?
Bine.
Am discutat în detaliu propunerea dvs,
dar avem câteva întrebări.
E adevărat că planul de restructurare...
- Subiectul nu mai e de actualitate. - Cum să nu?
Planul de restructurare nu e legal.
Nu. Vin de la o întâlnire cu Rhein-Streams.
Vor face o licitaţie publică pentru dezafectarea minei.
- Ce înseamnă asta? - Că totul se va schimba oricum.
- Nu puteţi lăsa lucrurile aşa. - Nu mai am ce face.
Nu îmi pasă!
Soţia mea munceşte pe brânci şi dvs inventaţi tot felul de prostii!
"Nu e de actualitate!"
Pentru moment, nu aveţi motive de îngrijorare.
Rhein-Streams sunt presaţi de timp şi avem o şansă bună
să obţinem următorul contract fără reduceri salariale.
Atunci, explicaţi-ne cum aţi pus totul la cale.
Nu mai contează acum, nu?
- Tot vă dau în judecată. - Pentru ce?
Pentru că soţia mea nu mă mai iubeşte.
- Bună, maimuţicilor! - Mersi!
Avem vecini grozavi!
- Cum a fost? - Super!
- Mersi! - Cu plăcere!
- Noapte bună! - La revedere!
Colegii au fost cuminţi?
Da! Cum să nu?
Îmi pare rău pentru dvs.
Ţi se pare că sunt trist?
- Da, puţin. - Ştii ceva?
Sunt trist, fiindcă mi-a fost dor de voi.
- Ne-am întors! - Aşa e! Ce vreţi să facem?
Poftă bună la pizza, maimuţicile mele!
Mersi!
Mâncaţi şi pentru mine?
Vrei să vii cu mine?
Vin imediat.
Da? Cu ce vă pot ajuta?
E prima zi de lucru. Paul Lichter.
Aşa e! Bună ziua! Mă bucur că v-au angajat.
Ştiţi drumul! Vă preia cineva de acolo.
- În regulă. - Succes în prima zi de muncă!
Vino!
Bună ziua!
Până unde să vin?
Doar până la şef.
Nu pot.
Putem aştepta şi aici.
Nu vreau să aştept aici cu tine, Paul.
Bine.
Pe curând!
Dacă se poartă urât cu tine, nu te lăsa afectat.
Dacă bombăne pe la spate, spune-le aşa:
"Nu sunt mototol, sunt calm."
Dacă şeful zice că vorbeşti prostii,
spune-i că eşti responsabil cu buna dispoziţie.
Dacă nu îţi înţeleg glumele, ştii că sunt nişte proşti.
Sigur.
Promiţi că te gândeşti la asta, Paul?
Te rog!
De-asta te am pe tine.
Eşti cea mai bună la asta şi eu mă pricep să te ascult.
Sau crezi că nu mai ascult?
Ba da.
Ai dreptate!
Mereu dau din cap fără să ascult, de fapt.
- Toată lumea face asta. - N-ar trebui să o facă cu tine!
Dle Lichter, începem munca?
Vin imediat, da?
O clipă, vin acum.
Poate e cazul să spun ceva deştept şi tu să asculţi.
E plăcut să fie şi alţii deştepţi.
Poate că ne cunoaştem prea bine.
Dar, când îmbătrânim, începem să uităm.
Şi apoi...
Ne redescoperim.
Mai durează mult?
E ceva important!
De câte ori mi-ai spus că nu mai vrei să munceşti?
Şi eu ce am făcut?
Ţi-am recitat doar sloganuri motivaţionale.
N-o să mai fac asta.
Nu trebuie să mai insişti.
Te-ai străduit destul, până acum.
Culcă-te, e rândul meu.
Voi munci şi tu mă vei iubi din nou.
Vrei să faci din nou o scenă aici?
Nu e nicio scenă! Am ceva de rezolvat.
- Nu aici! - Pot vorbi cu soţia?
Nu! Nu mă mai face să aştept!
Atunci, dă-mă afară!
Vorbeşti serios?
Nu-mi pasă de tine!
- N-a vrut... - Chem şeful?
Ba sigur că asta am vrut să spun!
Vrei să-l bat? Vrei să-l joc în picioare?
Sau...
Să flirtez cu el?
Nu plânge!
Vrei să-i trag una?
Atunci, doar îl sărut.
Îl sărut.
- Paul. - Pot să te sărut?
- E pentru o cauză nobilă. - Te previn!
E doar încântat.
Ce dracu ai?
Dle Lichter!
Dnă Lichter!
Nu e nicio uşă aici.
De ce nu sunt uşi?
Vă puteţi baza pe el.
Atunci...
Hai să ne calmăm, să uităm tot şi s-o luăm de la capăt.
Bine, dle Lichter?
Dle Lichter?
Eleni, arăţi ca un extraterestru.
Vrei să cumperi o navetă spaţială?
Extratereştrii nu vorbesc aşa.
Vrei să cumperi o navă spaţială?
Nici aşa nu vorbesc, dar iau naveta spaţială.
Ţi-o dau doar dacă recunoşti că sunt extraterestru.
Bine, eşti extraterestru.
Vreau şi eu una.
Mami, nu se poate!
De ce?
Tu eşti naveta spaţială!
Am înţeles.
Mă bucur că aţi venit. Scuze că v-am făcut să aşteptaţi.
Uneori, nu ţine de tine.
- Dle Lichter? - Da.
- Vreţi să vă angajaţi? - Da.
- E un început bun. - Da.
Cine e doamna, dacă îmi permiteţi?
E soţia mea.
În regulă. Aţi completat formularele?
- Da. - Ia să văd...
- De cât timp sunteţi căsătoriţi? - Nu suntem.
- Deci, nu e soţia dvs? - Vreau să mă însor cu ea.
- Şi dumneaei nu e sigură? - Nu am întrebat-o.
O întrebaţi mai târziu.
- Acum aţi venit pentru o slujbă. - Da.
Aţi precizat că aveţi atacuri de panică.
- Mai sunt şi alte... - Da.
Sunt îndrăgostit până peste cap.
Vreţi să o cereţi de soţie acum?
Nu.
Atunci, să revenim la subiect.
În ce fel de situaţii aveţi atacuri de panică?
Când dau examene, de exemplu.
Această discuţie pare un examen?
Da. Dacă ea mă refuză, înseamnă că am dat-o în bară.
Aţi întrebat angajatorul dacă vă poate muta pe alt post?
M-a concediat direct.
- Aţi fost inginer mecatronist? - Da.
Bine. Să ştiţi că, pe viitor, trebuie să fiţi flexibil.
S-ar putea să dureze. Vă pot propune doar ce mi se oferă.
Şi s-ar putea să nu fie uşor pentru dvs.
E posibil să aplicaţi şi să fiţi respins iar şi iar.
Vă rog să rămâneţi deschis, bine?
- Pot să întreb ceva? - Sigur.
Nu vi se pare că e foarte uşor să te îndrăgosteşti de ea?
Rezolvaţi situaţia şi veniţi mai târziu.
Atât v-am întrebat.
Suntem o agenţie de recrutare, dle Lichter, nu mă zăpăciţi.
Dar vreau să ştiu!
Nici nu o cunosc pe iubita dvs.
Treaba dvs e să evaluaţi oameni.
Pentru angajare, nu pentru dragoste!
Dar uitaţi-vă la ea!
N-am auzit-o spunând niciun cuvânt.
Spune ceva, te rog.
Ce să spun?
Nu ştiu.
Spune ce vezi.
Văd o fereastră.