Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
FILM JE INSPIROVANÝ SKUTEČNÝMI UDÁLOSTMI,
ALE NĚKTERÉ ASPEKTY JSOU SMYŠLENÉ PRO ÚČELY VYPRÁVĚNÍ
PODOBNOST SE SKUTEČNÝMI LIDMI NEBO UDÁLOSTMI JE NÁHODNÁ
Dobré ráno.
Saúdská Arábie získává nestálé členství v Radě bezpečnosti,
které bude od začátku příštího roku dvouleté.
Saúdská Arábie dále prohlásila…
Někteří učenci tvrdí, že žena musí mít ruce úplně zakryté,
podle jiných to stačí po zápěstí, podle dalších do půlky předloktí.
Drtivá většina našich problémů nevzniká předurčením,
ale vinou našich nedostatků.
Dobré ráno, krásko.
Aspoň odpověz na pozdrav.
Nepřijeď pozdě jako minule.
- Dobré ráno, pane Atýku. - Dobré ráno.
Z POPELA
O DEN DŘÍVE
DÍVČÍ STŘEDNÍ ŠKOLA 2300
Zahalte se. Zahal se, děvče.
Ať vás Bůh vede.
Dobře.
ŠKOLA JE TVŮJ DRUHÝ DOMOV, UDRŽUJ V NÍ POŘÁDEK
Třídou měsíce je přírodovědná divize C z nejvyššího ročníku.
Výborně.
PROČ NENOSÍŠ HIDŽÁB?
Ideální studentka s vynikajícím chováním a dobrými známkami.
Mezi svými vrstevnicemi vyniká.
A především respektuje své učitelky.
Každá matka by si přála mít dceru, jako je tato studentka.
Studentkou měsíce
je Amira Saídová.
Dostává to každý měsíc. Jako kdyby tu byla jediná.
Je to šprtka.
Ranní kontrola.
To se podívejme!
Myslíte si, že vás nevidím?
Vyplivni tu žvýkačku.
Ano, ty, Mašael.
Nebo tě mám vyvolat celým jménem?
- Rychle. - Nehty.
Rychle.
Nehty.
- Cigarety? - Ruce.
Postav se tam.
To se podívejme.
Vystup z řady. Postav se k provinilcům.
Co ten make-up?
Vystup z řady. Postav se k provinilcům.
Ukažte ruce, když k vám přijdu.
Ukaž mi nehty.
Ukaž nehty, povídám!
No panečku, kdy bude svatba?
Mám to na svatbu sestřenice, paní učitelko.
Jsme ve škole, nebo na svatbě sestřenice?
Odlakuj si to. Nebo si na tebe došlápnu.
Proč? Je snad rohožka?
Dost! To není vtipné!
Běž k zástupkyni ředitelky.
- Bylo to vtipné. - Ano.
Koleduješ si o školní trest?
A ty se nesměj, nebo ho vyfasuješ taky.
ČISTOTA MÉ ŠKOLY SVĚDČÍ O MÉM VYCHOVÁNÍ
Kde máš dnes tu žvýkačku?
V ponožce.
Běž k zástupkyni.
Dělej.
Poslouchej, Hebo.
A postav se rovně.
Tenhle přístup ti nic nepřinese, ani se jím nezviditelníš.
Jdi do sebe a zaměř se na učení, jinak…
Tohle je naposledy, co jsem tě vytáhla z řady.
Rozumíš?
Ano, paní učitelko.
A ty mi dej tu žvýkačku. Hned.
Vraťte se do třídy.
Tak šup!
Děvčata, než půjdu, chci ještě jednou poblahopřát Amiře.
A pořádám další soutěž o nejlepší projev.
Zítra mi je odevzdejte písemně před začátkem vyučování.
Jméno vítězky bude uvedeno na tabuli cti, ano?
Kdo se hlásí?
Výborně! Jak jsem řekla, projevy chci do zítřka.
Bůh vám žehnej.
Proč se snažit, když známe výsledek?
Jak to, Hebo?
Všechny víme, že vyberete Amiru.
Jestli ano, tak proto, že je nadaná a pracovitá.
Proti žádné z vás nic nemám, Hebo. V mých očích jste si rovny.
Slibuju, že když napíšeš vhodný projev, vyberu tebe.
Ale snaž se.
Snad.
Dobře. Buďte požehnány.
Mám moc práce.
Cože?
Zítra to odevzdám jako první.
To doufám.
Na shledanou.
Afafová.
Hej, Afafová.
Přísahám, že tě slyším.
Hele, co pro tebe mám. Je to novinka.
Ale ne. Existují bylinky ze Súdánu a severní Afriky, které jsi mi nenutila?
Ne. Tyhle jsou jiné než ty, co jsem ti dávala předtím.
Jsou z El-Gadarifu.
Chci, abys měla dítě a byla šťastná.
Ano, nová věc z nového města.
Tentokrát z El-Gadarifu a minule… Odkud to bylo? Z Atby.
Z Atbary. To město je Atbara.
Ať Bůh zmate tvoje nepřátele.
Hele, Mahasinová, všechny dívky v téhle škole jsou moje děti.
Co se týče těhotenství, Bůh mi konečně požehnal.
Nádhera! Jsi těhotná?
Odkdy? Proč jsi mi to neřekla?
Vím to od včerejška.
Gratuluju.
Kéž Bůh splní tvoje přání a požehná tě štěstím.
Hurá!
Potichu!
Jsem šťastná.
Buď šťastná jinde, ne tady.
Proč je zamítnuta?
Afafová, mám málo učitelek.
A žádné těhotenské volno neexistuje.
Říká se tomu mateřská. Do porodu to pochopíte.
Paní Hajatová, zítra jedeme k nám domů.
Vím, jak vám je. Jste poprvé těhotná.
Máte-li zdravotní problémy,
přineste potvrzení a schválím vám volno.
- Paní Mahasinová. - Ano?
- Jakou má u vás Rana známku? - Podívám se.
RANA HAMADOVÁ – 13,5
Bůh žehnej Raně. Vždycky patří mezi nejlepší studentky.
PŘEDMĚT: FIQH TÉMA: OMÝVÁNÍ ZESNULÝCH
Na příští hodinu si každá přinesete rubáš.
Budeme se učit, jak zahalit zesnulého.
MYTÍ MRTVÝCH
To je depresivní.
Pro vaši informaci, slečno Mašael,
zabalili vás do látky při narození
a až zemřete, zahalí vás do látky stejně tak.
Do látky, která nás zakrývá a chrání naši skromnost.
Proto Bůh nařídil ženám, aby se zahalovaly a nosily hidžáb.
Vážně? A muži se zahalují do hedvábí? Asi nejsou jako my.
To se nedá srovnat.
Ženy muže pokoušejí.
Nebyla Potifarova žena pokoušena Josefem?
Nechcete to vzít za mě, slečno Hebo?
Sama jsi to řekla. Josef, pokoj s ním.
Posel boží se nedá srovnávat s lidmi.
Nebuď drzá a respektuj osnovy.
A náboženství.
Rozdej to.
Paní Hudová dnes chybí.
Po přestávce budou volné činnosti.
Ano!
Připravte se na úklid skladu.
Dokud se nenaučíte neodmlouvat.
Nic jsme neprovedly.
Zlobení jedné odnesou všechny.
„Nic jsme neprovedly.“
Ta je otravná!
Ticho!
Řekni, co se stalo.
Mona si zničehonic takhle vytáhla oči
a řekla: „Vidíš svět jako my?“
A holky se mi posmívaly.
Paní Sehamová, sepište s ní v kanceláři stížnost.
Každý den si na ně stěžuju, a stejně se nic neděje!
A co mám dělat?
Je normální, že spolužačky vtipkují. Nesmíš se dát.
Džamílo, počkej na mě v kanceláři.
Už to přehánějí. Nakonec by to mohlo špatně dopadnout.
Vyřeší se to samo.
Je nebezpečné zavírat oči před šikanou.
- Znáte holky. - Sehamová.
Život je plný problémů.
Když si holka neporadí se spolužačkami, jak obstojí v životě?
Ať napíše stížnost a obrní se.
Prosím, ráno vám peníze přinesu.
Děvče!
Copak nevíš, že na úvěr nedáváme?
Jestli máš peníze, zaplať. Jestli nemáš…
ŠKOLNÍ BUFET
…nezdržuj frontu. Další.
Jejda.
Neviděla jsem tě.
- Žertuješ? - Amiro!
Nevšímej si jí.
- Dám ti svůj sendvič. - Nejde o sendvič, Rano.
- Co si dokazuješ? - Holka!
Vypadni, než si tě dám k snídani.
To stačí, Hebo. A ty pojď se mnou.
Neublížila ti, ne? Tak se nic neděje.
Jen kdyby se nekamarádila s ředitelčinou dcerou.
No jo.
Sněz to.
Pšt!
Proč jsi napráskala Monu? Co?
- Mého medvídka práskat nebudou. - Nejsem medvídek.
Jen já ti tak můžu říkat.
- Dobře. - Ty ne.
Paní ředitelko, můžeme za vámi s problémem?
Mám důležitou schůzku u soudu.
Nechoďte za mnou s každým problémem. Vyřešte to.
Ať napíšou trest.
KANCELÁŘ ZÁSTUPKYNĚ ŘEDITELKY
Zlato, požádej otce, aby si na ně stěžoval.
Možná je vyloučí a bude od nich pokoj.
I já jich mám po krk.
Nemůžu otce obtěžovat takovými maličkostmi.
Nechci jim ublížit, jen ať mě nechají být.
Dobře, dám jim napsat školní trest.
Můžeš jít.
Chudinka malá. Je mi jí líto. Všechny dívky ji šikanují.
Jediná chudinka jsem tady já.
Ředitelka si jde k soudu a všechno hodí na mě.
Upřímně, role ředitelky ti sedí.
CHEMIE
FYZIKA
Konečně dostaneme nové učebnice místo těch starých špinavých.
Jako by to u ní byl rozdíl.
Hele, nech si to pro sebe,
nebo tě proplesknu Arabskými dějinami.
Protivo.
Kampak jdeš?
- Poslyš… - Hm.
Zavolám Saadovi z mámina telefonu. Nikdo to nesmí vědět, tak hlídej.
Podívejme, jak jsi romantická.
PRVNÍ ROČNÍK DĚJEPIS, ZEMĚPIS, MLUVNICE
SKLAD
SKLAD ÚKLIDU
Ahoj, Saade.
Jak se máš?
To se podívejme.
Myslela jsem, že ten sklad po úklidu nepoznám.
Co to je?
Uklízely jsme, paní učitelko.
Ano, vidím, že sklad byl uklizenější, než jste přišly.
Zpátky do třídy.
Není na vás spolehnutí. Mono, polož to.
No tak.
Do třídy.
Přísahám, že vám oběma dám školní trest. Pohyb!
Tak ahoj. Zase se ozvu.
Ahoj.
Kde je…
Pojď dál, děvče.
Peníze.
ZADANÝ
Ten je zadaný.
- Koukni na něj, ten je hezký. - Marzúko, žádný se mi nelíbí.
Jiné nemám.
Vidíš, ostatní jsou zadaní.
- Žádný se mi nelíbí. - Co tenhle?
- Je moc hezký. - Ne.
Podívej se na tohohle!
- Kde? - Tenhle je fešák.
Marzúko, není.
Žádný se mi nelíbí. To nechci.
Vrať mi peníze.
Chceš se koukat zadarmo?
- Ne, zlato. - Nelíbí se mi. Vrať mi peníze.
Příští týden budu mít parádní výběr.
Peníze.
Ani mě nenapadne. Vrať se do třídy.
Amiro.
No tak!
Počkej. Kam tak spěcháš?
Zapomněla jsem ti to říct. Tátu dnes pustí.
Vážně? Chvála Bohu za jeho uzdravení.
- Jsi hodná. - Jak strýčkovi Saídovi je?
Ještě se úplně nezotavil, ale aspoň může domů.
Díky Bohu. Hlavně že je to lepší.
DÍVČÍ STŘEDNÍ ŠKOLA 2300
Byl u soudu Fawzejin syn?
Pořád to odkládá, mami.
Ale soud dostal potvrzení, že svou dceru živím.
Uvidíme, jak to popře.
Naštěstí jsi zaměstnaná. Soud vyhraješ.
Podal na mě novou žalobu.
Kvůli svěření do péče.
Cože? Nemůže si ji vzít.
- Ranno, zlatíčko. - Paní Mahasinová mi ukázala tvé známky.
Měla by ses líp učit.
Ale mami, mám 13,5 bodů z 15.
To je velmi dobré.
Velmi dobré nestačí. To je minulost. Chceme dokonalost.
Jsi dcera ředitelky, musíš být premiantka, ne jen „velmi dobrá“.
To dítě se učí celou noc.
- Co po ní ještě chceš? - Prosím tě, mami. Nemluv mi do výchovy.
Promiň, babi.
Školní rok sotva začal, ještě to můžeme vylepšit.
Tak ať jsem tebe hrdá.
Vynasnažím se.
Kaštany!
Pojď dál.
No ne!
Věděla jsem, že budeš tady.
Už jsi dospělá, teď pečeš kaštany?
- Jo. - Bůh ti žehnej.
Taky ti udělám ma'dous, saleeg a molocheju.
Ne, ušetři nás nepořádku v kuchyni a radši maluj s tatínkem.
Já věděla, že to řekneš.
Já jsem tu nejlepší kuchařka.
Ať ti Bůh dá štěstí a úspěch, mé dítě.
Dobrá zpráva je, že už má známky. Samé jedničky, díky Bohu.
Bůh ti žehnej. Gratuluju. Výborně.
No tak, Saíde, musíš si odpočinout. Neměl bys vysedávat v ateliéru.
Ano, tati. Odpočívej.
Musím domalovat dárek pro tvou kamarádku. Už to skoro mám.
Má narozeniny za dva týdny. Máš čas.
Ale když to stihnu dřív,
budeš mít možnost to upravit.
Od té doby, co jí Rana dala dárek, počítá dny, aby jí to mohla oplatit.
- Nejsou dárky vyznáním lásky? - S tím souhlasím.
Určitě jsi šťastný. Prostě miluješ utrpení.
Ano, tati. Odpočívej, sotva ses vrátil z nemocnice.
Poslouchej, drahoušku. Vášeň nekončí, ani když člověk zemře.
A ti, kdo žijí bez vášně,
žijí bez duše.
Projev na hodinu paní Wedadové?
- Ano. - Proč ho píšeš až teď?
Ne, mami. Píšu ho celý den, ne až teď.
Chtěla jsem si napsat konečnou verzi, víš, pro…
PŘÍCHOZÍ HOVOR TATÍNEK
Už ti někdy volal?
Neber mu hovory.
Jak dlouho, mami?
Dokud mu nedojde, že žalobami nezmění mé odhodlání,
nestane se správným otcem a přestane štvát dceru proti matce.
Zavolej mu, až ti řeknu.
„Pokání“, ne „potkání“.
Každopádně
zítra mám stání u soudu.
Do školy to nestihnu.
Snad paní Wedadová vybere tvůj projev.
Pak budeš viset na tabuli cti jako tvá kamarádka Amira.
Udělej mi radost.
Budu se snažit.
Nepřijeď pozdě jako minule.
- Dobré ráno, pane Atýku. - Dobré.
Přineste snídani před přestávkou. Minule byla studená.
Přinesu. Slibuju.
Bůh vám žehnej.
Kdo je tam?
Počkat, jsem tady! Počkejte!
DÍVČÍ STŘEDNÍ ŠKOLA 2300
Všichni ven!
Hoří, děvčata. Evakuujte se!
Hoří. Všechny ven!
OHEŇ – ZATLAČTE STÁHNĚTE
Honem, děvčata.
Pospěšte si, holky!
Zdravím. Potřebuju oficiální povolení k okamžité evakuaci školy.
Hoří. Nechci mít dívky na svědomí.
Zástupkyně ředitelky Sehamová, střední škola 2300. Chci povolení, hned.
Žalovaný Sajf Hamad případ odročil.
Vážně? Už zase?
Celé měsíce se s ním přetahuju.
Nekřičte. Máte-li námitky, proberte je s advokátem.
Haló?
Co říkáte, Sehamová?
Na co čekáte?
Ať vrátný otevře bránu a pustí je ven!
A Rana! Kde je Rana?
Uhněte z cesty!
Atýku! Otevřete dveře, Atýku!
- Rychle ven. - Pospěšte si.
Rychle, hoří! Rychle!
- Mašael! - Pospěšte si!
Rychle dolů!
Dělejte!
Rychle ven!
Rychle, děvče. Kde je Mašael?
Hebo, proč tu stojíš? Rychle ven!
TABULE CTI
Co tu stojíte? Utíkejte dolů!
Marzúko, odveď je dolů. Přijdu za vámi.
Dobře.
Honem, děvčata. Pospěšte si. Běžte dolů.
Tak pojď.
NEJVYŠŠÍ ROČNÍK PŘÍRODOVĚDNÁ DIVIZE C
Otevřete!
Atýku, mluvila jsem s ředitelkou.
Atýku, styďte se! Otevřete dveře!
Rychle, holky!
Paní Afafová.
Prosím, pomozte mi. Nemůžu vstát.
Paní Afafová.
Atýku!
Moje noha!
STUDENTKA MĚSÍCE AMIRA SAÍDOVÁ
Rychle!
Rano! Pojď sem dolů!
Pojď dolů!
Rano!
Běž nahoru!
Otevřete!
Slyší mě někdo?
Otevřete. Nenechávejte mě tady.
Rano!
Rano! Hebo!
Pomozte mi!
Já umřu.
Já…
Rano, proč nejsi dole s děvčaty?
- Já… - Rano!
Není větší moci ani síly než té Alláhovy.
Pospěšte si!
Pomoc!
- Kampak? - Co chcete?
- Jsou tam ženy. - Umírají tam lidé.
- Nemáte právo ty dveře otevřít. - Uhněte.
- Ženy nesmí ven. - Nevidíte, kdo jsem?
Jste blázen? Umírají tam lidé.
- Bůh vás zatrať! - Dívky, ustupte ode dveří.
Běžte od těch dveří.
Střecha. Jděte nahoru na střechu.
Na střechu. Rychle.
Na střechu, všechny!
Jak mám jít s nimi?
Zohúr, neboj se. Půjdeme nahoru, ano?
- Nechte mě tady, jsem na obtíž. - To neříkej.
Nejsi nikomu na obtíž, jasné?
Nejsi na obtíž…
Střecha je zamčená.
Tak běžte do nejvyššího patra. Přijdu za vámi. Děvčata!
Kde jsou ostatní holky? Děvčata! Pojďte pomoct spolužačkám.
Vylezte na střechu, přijdu za vámi.
I když je zamčeno. Nechoďte dolů.
Nenechte žádnou pozadu!
Smiluj se, drahý Pane!
Mašael.
Mašael, kde máš matku?
Je ve škole, nebo venku?
Vezmi si to. Zahal se, dítě.
Bože!
Hebo! Kde je Rana?
Sehamová, kde je Rana?
Mono, kde je Rana?
Nevím.
ZÁCHRANNÁ SLUŽBA
Marzúko, díky Bohu, že jsi v bezpečí.
Marzúko, kde je Rana?
- Jsou uvnitř ještě dívky? - Děláme, co můžeme.
Počkejte tam, madam. Prosím.
Střecha.
Rano!
Děvčata!
Ano. Kromě zraněných je potvrzená jedna smrt.
Našli ji zamčenou ve skladu.
Možná je to žhářství.
Paní Afafová!
TRAGÉDIE V DÍVČÍ STŘEDNÍ ŠKOLE 2300
Informovala jsem úřady, které jsem měla.
Volala jsem ředitelce, ale vrátný zamkl bránu.
Když vás zástupkyně informovala o požáru, co jste udělala?
Paní Sehamová mě kontaktovala až později.
Nejdřív zavolala školní úřad a hasiče.
Kde byla Amira v době požáru?
Já nevím. Neviděla jsem ji.
Byla jsem na záchodě.
Takže sis nevšimla, že tam není?
Nevšímala jsem si nikoho.
Pamatuju si jen, že jsem běžela.
Co si z požáru pamatuješ nejvíc?
Stála jsem venku
a viděla jsem holky pořezané od střepů.
Kdo má klíč od skladu?
Bývá v kabinetu.
Nemá ho nikdo konkrétně.
- Může si ho vzít kterákoli studentka? - Ne.
Jak to, že Amira měla klíč?
Dala jsem jí ho.
Ztratila učebnici matematiky, tak jsem ji poslala pro novou.
Kdo tě zachránil při požáru?
Paní Afafová, ať odpočívá v pokoji, přišla a volala:
„Všechny ven, dívky. Honem.“
Pak nám Bůh dal sílu a podařilo se nám utéct,
ale ne všem.
Slyšely jste alarm ze třídy?
Už vám odpověděla. Proč se ptáte znovu?
Nechte mě pracovat, pane.
Odpověz.
Byly jste ve třídě?
Ano, byly.
Jak sis spálila ruku, Rano?
Chtěla jsem sejít po schodech,
pak jsem viděla tetu Marzúku, jak drží jednu dívku,
chtěla ji dostat z toho pekelného ohně.
Chtěla jsem jít s ní,
ale spadla mezi nás nástěnka a popálila mi ruku.
Asi 40 lidí, studentek a učitelek,
dosvědčilo, že jste v době požáru nebyl u brány.
Učitelky mě poslaly pro snídani.
Kdybych to tušil, nepohnul bych se ani o píď.
Proč jste bránil vojákovi zachránit dívky?
Uvnitř byly ženy. Navíc neměl povolení.
Vrátný nechal ženy napospas ohni.
Díky Bohu se uzdravíš, Marzúko.
Ať vám Bůh žehná, paní Hajatová.
Prý jste všechny navštívila.
Bůh vám žehnej.
Jsi moje rodina a všechny dívky jsou moje dcery.
Lidi si to neuvědomují.
Jste nejlepší ředitelka. Děláte dobrou práci.
Bůh vám žehnej.
- Moc mě trápí smrt Amiry a paní Afafové. - Pokoj jejich duším.
Neviděla jste,
jak neúnavně se paní Afafová snažila dostat dívky do bezpečí.
A Amira, moje drahá Amira.
Bolí mě pro ni srdce.
Ale jsem si jistá, paní Hajatová, že zjistíte, kdo ji zamkl.
- Bůh vás povede. - Nikdo neví, kdo to udělal.
Někdo to ví.
Bůh vám žehnej.
Dobrý den.
Upřímnou soustrast.
Matko Amiry.
Upřímnou soustrast.
Byla jste za mou dceru zodpovědná. Jak jste ji mohla ztratit?
Chápu, co teď prožíváte. Kéž vás Bůh utěšuje.
Moje dcera byla v pořádku, když odešla z mého domu.
Šla do vaší školy, za niž máte zodpovědnost.
Zapálili ji a pohřbili ve skladu.
Kde jste byla?
Odpovězte mi, kdo ji zamkl?
Kdo ji upálil a moje srdce s ní?
Kdo ji zabil?
Vaše odpověď je moje útěcha.
Odpovězte! Řekněte něco!
Proč mlčíte?
Odpovězte mi!
Svěřuji vás do Božích rukou!
Amira, moje holčička.
Nemůžu uvěřit, že je Amira mrtvá.
Všichni nakonec umřeme, holčičko.
Smrt je nevyhnutelná.
Víš co, zůstaň tu se mnou. Nechoď do školy.
Budeme tu spolu.
Tak to chodí, holčičko.
Osud nezměníme.
Od požáru uplynuly dva týdny.
Chodíme se učit po večerech,
přes den se škola opravuje.
Bohužel
nám oheň vzal skvělou učitelku
a nejlepší studentku.
Ať odpočívají v pokoji.
Taky poškodil pověst naší školy.
Proto jsem rozhodla, že žádná studentka nesmí opustit třídu bez učitelky.
A učitelky nesmí posílat studentky s pochůzkami.
Ode dneška
se nad prohřešky nebudou přivírat oči.
Všechny dveře školy jsou otevřené.
Kdo se chce učit, je vítán.
Komu se to nelíbí, může odejít.
Otevřete tašky. Musím je zkontrolovat.
Odevzdejte všechny zakázané věci.
Paní ředitelko.
Sehamová,
interně prošetřím,
jak k té tragédii došlo.
Nemůžeme udělat víc než policie.
Sehamová, policie na rozdíl od nás neví, jaké mají dívky mezi sebou vztahy.
Dokončíme jejich práci
a budeme vzorem pro všechna oddělení a školy.
Cigarety? Ty kouříš?
Ustup.
Přineste mi složky všech studentek s přestupky.
Je na flash disku, protože všechny složky shořely.
Výborně. Přineste ho.
Bůh mi pomáhej.
- Co máš u sebe? - Telefon.
Každý den ho má nosit jen jedna!
- Prostě se to stalo. - Schovej ho, rychle.
- Přestaň. Chytí nás. - Nechte toho.
Postav se tam.
ŘEDITELKA RADY HAJATOVÁ
To je Monin telefon. Našla jsem v něm znepokojivé zprávy.
SPÁLÍME JI TREST BUDE PŘÍSNÝ
Vytiskla jsem je. To jsou složky dívek.
MÁŠ FOTKU? SMAŽ JI VYPADÁ HLOUPĚ, SPÁLÍME JI
NEOPOZDI SE
JESTLI TO TENTOKRÁT ZJISTÍ, TREST BUDE PŘÍSNÝ
Naše vyšetřování určitě odhalí, kdo Amiru zamkl
a kdo založil požár.
Přiveďte dívky.
To jsou složky grázlů, ne studentek.
Podle mě jste podezřelé vy tři.
Nalákaly jste Amiru do skladu a vyfotily to.
Možná jste ji zamkly a založily oheň.
Co to říkáte?
Obzvlášť tebe nemůžu vystát. Stůj tiše a nech mě domluvit.
Tohle jste si psaly po telefonu, že?
Je jasné, že jste zločin naplánovaly.
To jste špatně pochopila.
Paní ředitelko, holky chtěly oslavit moje narozeniny tady ve škole.
Přinesla jsem jí k narozeninám svíčku, ale byla dlouhá a vypadala hloupě.
Poslala jsem jim fotku. Smály se mi, tak jsem ji smazala.
Ano. Víme, že máme hodně přestupků,
proto jsem řekla Moně, že trest bude přísný.
Podívejme se. Umíte si hezky vymýšlet.
Paní ředitelko, konverzace s fotkou je v mém telefonu.
Když mi nezapíšete další přestupek, ukážu vám ji.
Ukaž.
Můžete se dívat jinam?
Abych vyndala telefon.
Tady.
Vrátíte mi telefon?
Nech ho u mě.
Mono, zůstaň.
Paní Sehamová, vy s nimi počkejte venku.
- Utři si tu špínu z obočí. - Paní ředitelko, ne.
Budu vypadat jako blázen a holky se mi budou smát.
Mám zavolat rodičům?
Jaký jsi měla vztah s Amirou?
Paní ředitelko, nemluvte o ní,
protože jsem velká citlivka.
Když se o ní někdo zmíní, je mi do breku.
Máš špatné svědomí?
Jednou jsi ji zamkla v počítačové učebně.
To byla jenom legrace.
POČÍTAČOVÁ UČEBNA
Hebo, zapomněla jsem na úkol z matiky.
- Děláš si srandu, ne? - Ne.
Bože, Mono. Chtěla jsem ho od tebe opsat.
- Co teď? - Co budeme dělat?
- Tak co? - Přemýšlím. Nech mě přemýšlet.
Je jen jedno řešení.
Opiš to od šprtky a já to opíšu od tebe.
Jasně.
Amiro, dej mi úkol z matiky, než přijde učitelka.
- Vážně? - Jo.
Promiň, já ti ho nedám.
Proč ne?
Dal mi hodně práce. Proč jsi ho nenapsala?
Pojď za mnou.
Hej!
Kdybych měla klíč, zamknu ji, aby nestihla matiku.
- Otevřete! - To tě naučí.
Děvčata! Co se děje?
Proč spolužačku pořád zlobíte?
Co?
Neodpovíte?
Počkejte na mě v kanceláři paní zástupkyně.
Běž. Sleduju tě.
Kdybych ti věřila,
kdo by to chtěl Amiře udělat?
Upřímně, nemůžu nikoho obvinit.
Ne, nevím.
Dojdi pro Hebu.
Co chtěla?
Nevím, ale zmínila naše minulé přestupky.
Copak o nich nevěděla?
To si nemyslím, ale teď jde po nás.
Chce to na nás hodit.
Máš tam jít.
- Co chce? - Nevím, Hebo.
Uhni.
K tobě jsem byla nejshovívavější.
Nebojte, za pár měsíců tu končím.
Je vtipné, že s tolika vroubky chceš k závěrečným zkouškám.
Nemravné chování. Co jsi dělala s Mašael na záchodě?
Přísahám, že jsme jen telefonovaly. Bůh odpusť tomu, kdo nás prásknul.
Kdo myslíš, že tě nahlásil?
Ať odpočívá v pokoji.
A to je silný motiv, abys jí ubližovala a nenáviděla ji.
Ne. Je pravda, že jsem ji neměla ráda.
Všichni se nemusí mít rádi. Ale nezamkla bych ji a nezavinila její smrt.
Vážně?
Podle mě jsi hlavní podezřelá.
Ne kvůli incidentu na záchodě. Kvůli jiné věci.
Usvědčil tě rukopis.
Nepsala jsi to ty?
Mám ti to připomenout?
„Kéž bych mohla vymazat Amiru ze školy i ze světa.“
Běž, Hebo.
Běžte všechny domů. Pokračování zítra.
Mír a Boží požehnání s tebou.
Díky Bohu, že ti nic není.
Mami, nemůžu spát.
I když usnu, budí mě zlé sny.
Holčičko, to je šok, to přejde.
Nikdo nežije věčně. Všichni nakonec zemřou.
Vezmi si prášek.
Pomůže ti spát.
Nemusíš do školy.
Zůstaň pár dní doma.
Dobrý večer.
Zlato,
pro lásku Boží, tvá dcera je ještě mladá. Nedávej jí prášky na spaní.
Rana je ve stresu, potřebuje klid.
Spánek je řešení.
Dobře. Vždycky máš pravdu.
- Haló. - Ano?
Měli bychom komunikovat přímo, ne přes právníky.
Není o čem mluvit. Je konec.
Vážně?
Žaloby a stížnosti k tobě nesedí.
Nesvědčí tvému jménu a pověsti.
Ochotně jsem ti dával tisíc riálů měsíčně
a věřil jsem ti.
Najednou to popíráš a požaduješ šest let výživného?
A podle tebe tisíc riálů stačí?
Nevíš, kolik tvoje dcera stojí?
Vážně jsi tak mimo realitu?
A jak to s ní vedeš ty?
Nechala jsi ji i školu v chaosu.
A proč? Abys mě žalovala pro pár šupů?
Nesmím se s dcerou běžně stýkat,
a když jsem ji směl konečně vidět,
byla v nemocnici s popáleninami.
A pak na policejní stanici,
kde svědčila o smrti kamarádky.
To jsou tvoje mateřské úspěchy?
Jak mě můžeš obviňovat?
Nikdy nepochopíš tu zodpovědnost,
ani to, co denně dělám, aby byla v bezpečí.
Prosím, už nemáme o čem mluvit. Je konec.
Budeme mluvit jen u soudu.
Už ses vynadávala?
Bude to pořád stejné?
Máš všeho dost. Nic od něj nepotřebuješ.
Kašlu na jeho peníze. Vadí mi ta jeho lhostejnost.
Svou dceru šest let zanedbával.
Teď, když se oženil a má syna,
chce budovat rodinná pouta na můj účet.
Přísahám, že ji nikdy neuvidí!
Takhle to nikdy neskončí.
DÍVČÍ STŘEDNÍ ŠKOLA 2300
Gratuluju, tvoje složka je plná úspěchů.
Prodáváš dívkám cigarety.
Asi jsi zkušená šmelinářka.
Paní ředitelko, prosím. Bylo to jen jednou.
Nejsem šmelinářka. Moc mě to mrzí.
Už o tom nemluvme.
Je tu něco důležitějšího. Kdo nakreslil Amiru na tabuli?
Nebyla jsi to ty?
Když nás paní Afafová vyhodila ze skladu,
šly jsme do třídy. To kreslila Heba,
já ne, přísahám.
Na koho myslím,
kdo mi zlomil srdce?
- Na koho myslím… - Tleskejte!
Hej!
- Kdo mi zlomil srdce… - Tleskejte Moně!
Do řady, děvčata.
Ukažte mi tu, která mi zlomila srdce.
Vzala mi srdce. Býval jsem šťastný.
Jestli víte, kdo to je, povězte…
Co tu vyvádíte za vulgárnosti?
Jsme ve škole, nebo na svatbě?
Která uličnice tohle nakreslila?
Amiro, pojď se mnou.
Ticho!
Jdu si to poslechnout.
Nikomu kromě Heby jsem to neřekla, přísahám.
Bylo to jinak, než si myslíš.
Paní Wedadová utěšovala Amiru, když jste ji šikanovaly.
KABINET
Paní Sehamová byla u dveří. Viděla je a řekla mi to.
Máš bujnou představivost a zkažené svědomí. Proč nenávidíš Amiru?
Tak to není. Jaká nenávist? Nic jsem proti ní neměla.
A podvod při písemce z biologie?
Nenahlásila tě Amira?
Je snazší se naučit na písemku. Ta látka je jednoduchá.
Drž hubu, nebo ti ji zalepím, jo?
Myslíš, že máme tolik času jako ty? Jsi otravná.
Děvčata, vraťte stolky na místo.
Vážně?
Vstaňte.
Postavte se k tabuli.
Kdy jste to napsaly?
Jak to vůbec můžete přečíst?
Na to potřebujete dalekohled!
Uličnice, přelstíte samotného ďábla.
Amiro.
Byla s nimi Mašael?
Vstaň.
Běž tam.
Tenkrát jsem byla jen naštvaná,
ale jsem hodná, neumím nenávidět.
Navíc Amira žalovala na všechny, nejen na mě.
Nevím, proč jste Amiru nenáviděly, záviděly jí a pomlouvaly ji,
jen protože byla pilná a čestná.
Přísahám, že jsem proti ní nic neměla.
Nic jsem jí neudělala, neublížila jí…
Ticho! Dost, už běž!
Rano, co se děje? Nechceš si hrát?
Alláh mě ochrání před Satanem.
Ve jménu Alláha mi nic nemůže ublížit, On vše slyší, je vševědoucí.
Co je s tebou, dítě?
Jak dlouho jsem spala?
Vzala sis prášek a hned jsi usnula.
Tak spi dál.
Ve jménu Alláha.
Jsem tady. Neboj se.
Tak pojď. Chci, abys řekla paní ředitelce, co jsi řekla mně.
A příště na mě nezvyšuj hlas.
Jen ať celá škola slyší, jak mi kazíte pověst!
Proč byste to jinak říkala Hajatové?
Chcete mi zničit pověst i budoucnost!
Přestaň křičet. A je to paní ředitelka Hajatová.
Jsi drzá a nevychovaná!
Aspoň nejsem jako vy, předstíráte zbožnost, a hřešíte.
- Uklidni se! - Nech mě!
Dost! To stačí!
Ani slovo, zvlášť od tebe. Sklapni.
Paní Sehamová, sepište podrobnou zprávu.
Babičko.
Kde jsi byla?
- Kde jsi, babi? - Tady, Rano.
Další zlý sen?
Byl tu strýček Saíd?
Byl tu Amiřin otec?
Ano, byl. Proč se tak bojíš?
Nebojím se. Co chtěl? Stalo se něco?
Přinesl ti dárek.
Dárek pro mě?
Ano.
Nechápu to. Proč?
Rano, je to jen dárek.
Jeho dcera, ať odpočívá v pokoji,
ho prý požádala, aby ti namaloval obraz k narozeninám.
Bůh žehnej! Amiřin tatínek je opravdu umělec.
Ať jeho dcera odpočívá v pokoji a Bůh ho utěší.
Pojď se podívat na tu krásu.
Co je?
Babičko, já…
Vím, že ti chybí, holčičko.
Je těžké zůstat sama.
Není větší moci ani síly než té Alláhovy.
Co se děje? Mluv se mnou, má drahá. Vypovídej se.
Je to moje vina.
To já zabila Amiru.
Co to povídáš?
V den požáru…
Bála jsem se, že paní Wedadová vybere Amiru na tabuli cti.
Slyšela jsem, jak jí říká, aby si došla do skladu pro učebnici.
Když Amira odešla ze třídy, šla jsem za ní.
Vešla dovnitř a nechala klíč ve dveřích.
Zamkla jsem ji.
Kdo je tam?
Počkat, jsem tady! Počkejte!
Myslela jsem jen na svoje jméno na tabuli cti.
- Aby se maminka nezlobila. - Rano!
Jsi jen unavená.
To určitě ty prášky, co ti maminka dala.
Ne, babičko. Nemám halucinace.
Při vyšetřování jsem se bála, tak jsem lhala.
Ale je to pravda. Zamkla jsem ji.
Kéž by mi ochrnula ruka, než jsem na ty dveře sáhla.
Miláčku, pro lásku Boží i kvůli mně,
tohle nesmí nikdo slyšet.
A zapomeň, že jsi mi to kdy řekla, ano?
Měla by ses vyspat. A nejdřív něco sněz.
- Přísahám, babi! - Pojď.
Podle kamarádek jsi Amiru nenáviděla a nejvíc jsi ji šikanovala.
To je toho.
Celá škola ví, že jsem ji neměla ráda. Kamarádky mě dobře znají.
A ty je taky?
Proč se ptáte?
Myslíš, že tebe a Mašael nahlásila Amira?
Ano. Kdo jiný?
Slib mi, že jí neublížíš a nic jí neprovedeš.
Jinak tě okamžitě vyloučím.
Nikomu nic neudělám. Jen chci vědět kdo.
Mona?
Život rozdává rány a každá je horší než ta předchozí.
Je škoda, že tě kamarádka nahlásila
a připsala ti další prohřešek.
- Myslím, že měla Amiru ráda. - Kdo měl rád Amiru?
Mona? Je největší pokrytec. Podívejte, co udělala mně a Mašael.
Navíc Mona Amiru nemohla vystát.
Zvlášť když žalovala o Mašael a Saadovi.
Poslouchám.
Mašael má přítele Saada.
Na konci loňského roku představila Monu Saadovu kamarádovi.
Obě se ulily ze školy a šly s kluky na rande.
Amira to věděla.
Když nešly, Amira o ně dostala strach a řekla to paní Sehamové.
Paní Sehamová z toho udělala velký průšvih.
A Monin otec kvůli tomu donutil Monu, aby se vdala.
Můžeš jít.
Mono. Mašael.
Upřímně, máš plné právo Amiru nenávidět
a chtít se s ní vyrovnat.
- Ne do té míry, abych ji zabila. - Ne! Co to říkáte?
Klid. Já vás neobviňuju.
Na vašem místě bych se cítila stejně.
Zvlášť když žalovala, že jste šly za Saadem.
Není to Saad?
Ubohou tetu Marzúku to ranilo
a tři měsíce se na tebe zlobila.
A ty si říkáš, že tvůj trest byl ještě horší.
Otec tě donutil se vdát.
Tvůj otec je přísný.
Jak tě mohl provdat? Po dvou měsících byl rozvod.
Jaký to má smysl?
Podle záznamů jste ten den nepřišly do školy.
O potížích, které jste měly kvůli schůzce se Saadem,
jsem se dozvěděla od Heby.
Takže jste obě stále podezřelé.
Proč mi to Heba řekla?
Přece aby ze sebe setřásla podezření.
Heba není z ničeho obviněna.
Má motiv. Nenávist, stejně jako vy.
- Nic nesvědčí o tom, že byla ve skladu. - Ale ano.
V den požáru si Amira šla do skladu vyměnit učebnici.
Ale nikdo nevěděl, jak a kdy ji ztratila.
Já to vím.
Den předtím jsem viděla, jak Heba Amiře učebnici vzala.
Druhý den mi řekla, že ji roztrhala.
Ale Heba to může popřít.
A i kdyby ne,
podle svědectví byla na záchodě.
Heba po hodině paní Wedadové dostala menstruaci a šla na záchod.
To dokazuje, že nebyla ve skladu.
Pojď dál, Hebo.
Hebo.
Pojď dál.
Každopádně jsem povinna postoupit tyto informace policii.
Doufám, že se nezaměří na motivy, jinak budete v choulostivé situaci.
Paní ředitelko,
Heba opravdu po hodině odešla ze třídy a šla na záchod.
Ale nešla tam hned.
Odešla ze třídy dřív než já a na záchod vešla po mně.
Měla dost času dojít do skladu a zamknout ji?
To rozhodně.
Co? Zbláznila ses?
Práskla jsi mě, a já tě bránila.
O Saadovi nikdo nevěděl kromě nás a paní Sehamové.
Ten den to ukončila, a ty to zase vytahuješ.
Jak to, že to nikdo nevěděl?
Copak se Mona kvůli tomu nemusela vdát?
Už se o tom nezmínila.
Buď vděčná, že jsem tě podporovala
a kamarádila se s dcerou uklízečky.
Dobrá zpráva.
Jste vyloučené ze školy.
Nic jsme neudělaly.
Přijmete mou omluvu?
Omlouváte se mi?
Víte, jak jste mě varovala před šikanou?
Měla jsem vás poslechnout
a zastavit to.
Bohužel jsem si myslela, že jim šikana pomůže zocelit se
a vyrovnat se se životem.
Nečekala jsem, že shovívavost nás dovede k takové tragédii.
Kdybych proti těm tyrankám zakročila, jak jste chtěla,
nemuselo to tak dopadnout.
Nejenže bych zabránila Amiřině smrti,
ale zachránila bych budoucnost těm uličnicím.
Mluvčí ministerstva vnitra potvrdil, že okolnosti smrti
studentky Amiry Saídové, oběti požáru střední školy 2300,
nesouvisí s příčinou požáru,
a dodal, že šlo o náhodu
s tragickými následky.
Co se týče trestu pro studentku Hebu Anwarovou,
zdroj uvedl, že jí hrozí…
Co to říká?
…zastrašování a zabití.
O trestu rozhodne soud.
Co je s Hebou?
Zlato, už jsi snídala?
Ještě ne, viď?
Posnídáme spolu.
Babi, co se stalo Hebě? Proč ji obviňují?
Hebě se nic nestalo.
Už sis vzala léky?
Takže jsi nejedla a neměla léky. Pojď se nasnídat.
Mami. Heba Amiru nezamkla.
Rano…
Uklidni se, ano? Proboha, dítě moje, uklidni se.
- Mami… - Už dva dny jsi nemocná.
Prosím, máš halucinace.
Nevšímej si jí. Neodpovídej jí.
Je nemocná a má halucinace.
To má z těch prášků, co jsi jí dala.
Já nemám halucinace!
- Klid. - Nejsem blázen.
Pro lásku Boží, drahá.
To já jsem zamkla Amiru.
Já.
Já ji zamkla, ne Heba.
Já vím.
Ale jsem si jistá,
že zjistíte, kdo ji zamkl.
Bůh vás povede.
- Nikdo neví, kdo to udělal. - Někdo to ví.
Kdo?
Vaše dcera to ví.
Rana to ví.
V den požáru…
Rano! Pojď sem dolů!
Pojď dolů!
Rano!
Běž nahoru!
Amira je ve skladu.
Běž nahoru!
- Amira! - Běž na střechu! Běž!
Ve skladu.
Jsem si jistá,
že Rana ví, kdo Amiru zavřel.
Rana říkala, že byla s tebou
a pomáhala ti nést dívku, která omdlela.
Přitom se zranila.
To se stalo
a to řekneš, až se uzdravíš a půjdeš na policii vypovídat.
- To nemůžu říct… - Marzúko, poslouchej pozorně.
Složka tvojí dcery je plná přestupků.
Navíc se kamarádí s výtržnicemi.
Vzpomínám si, že mi Amira řekla, že tvá dcera šla za školu.
To by mohl být motiv pro pomstu Amiře.
Nechceš, aby se to zmínilo.
Není to v tvém zájmu.
Nemluvě o všem kontrabandu a telefonech ve tvém pokoji
a katalogu kluků.
Asi nechceš spát na ulici, až vás s mužem vyhodí z práce.
Není třeba zmiňovat, že Rana ví, že Amira byla zamčená ve skladu.
Rozumíš, Marzúko?
Co to říkáš?
Vydala jsi ji policii a nechala ji obvinit?
Zaslouží si trest.
A víš, že je nevinná?
Jakápak nevinná?
Je to zlá a zkažená holka.
Ale nezamkla Amiru a nezavinila její smrt!
Nikdo nezavinil Amiřinu smrt.
Přišel její čas.
Její smrt byla nevyhnutelná.
Posloucháš se vůbec?
Chápeš vůbec, co říkáš?
Co mám říct?
Že jsem tě špatně vychovala? Že patříš do vězení?
Jen jsem přikryla tvou hloupost a selhání!
Nikdy jsem neselhala.
Jen ty si to myslíš.
Selhala jsem jen ve tvých očích.
Nezavděčila jsem se.
Můj úspěch jsi neocenila. Buď jsem nejlepší, nebo nic.
Jinak nejsem hodna být dcerou ředitelky.
Abys na mě byla hrdá,
udělala jsem nejhorší chybu v životě.
Zamkla jsem ji, abych byla nejlepší a ty spokojená!
Je to tvoje vina. Kvůli tobě jsem to udělala.
Tati.
Proč ses udala?
Možná jsem chtěla klidně spát.
A možná proto, že někdo musí říct „dost“ a ukončit to utrpení.
Ale kromě toho hrozného dne jsi nikomu neublížila.
Myslíš jako moje matka.
„Je to jen jedna chyba, no tak. Jdeme dál.“
Hebo, s Monou jste udělaly spoustu chyb.
To víš.
Ale moje chyba je větší.
Denně jsem se dívala, jak Amiru trápíš a šikanuješ.
Bála jsem se promluvit.
Všechny holky se bály, a tak o šikaně Amiry mlčely.
Nakonec
jsem se odvážila být jako vy,
a zavinila jsem její smrt.
Možná je načase, aby se ti, kdo se nepostaví bezpráví,
zodpovídali z mlčení?
DÍVČÍ STŘEDNÍ ŠKOLA 2300
ŘEDITELKA GHALEB SEHAMOVÁ
SKLAD ZÁKAZ VSTUPU
ŠKOLNÍ RODINA VÍTÁ VŠECHNY NÁVŠTĚVNÍKY
ZAVŘENO TRVALÝ POBYT VE ŠKOLÁCH JE ZAKÁZÁN
- Podrž to. - Nemám náladu. No tak!
- Už umím kruhový tanec. - Ukaž.
Kdo tě to naučil?
Rychle!
Vy dvě!
Cigarety?
Běžte do ředitelny! Zavoláme vašim rodičům!
Paní učitelko, prosím.
- Táta nesmí vědět, že kouřím. - Ne.
Přísahám, že by mě zabil.
Prosím, paní učitelko. Už to neuděláme. Tohle je naposledy.
Tentokrát to nechám být.
Ale ještě jednou, a následky si přičtěte samy.
- Rozumíte? - Ano.
Vraťte se do třídy.
Dej mi ty cigarety.
Zpátky do třídy.
Hej, ty.
Nemůžeš kazit děvčata jen proto, že tu bydlíš.
Už se to nestane.
Kdo je tam? Počkat! Jsem tady!
Počkejte!
Z POPELA
Překlad titulků: Markéta Demlová