Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים,‬
‫אך היבטים מסוימים עובדו לצרכים עלילתיים.‬
‫כל דמיון לאנשים‬ ‫או לאירועים מסוימים אינו מכוון.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר אור.‬
‫ערב הסעודית זכתה‬ ‫בחברות לא קבועה במועצת הביטחון‬
‫למשך שנתיים, החל בתחילת השנה הבאה.‬
‫ערב הסעודית הכריזה אחר כך…‬
‫חלק מחכמי הדת קבעו‬ ‫שעל האישה לכסות את כל ידיה בחיג'אב,‬
‫אחרים קבעו שרק עד מפרק כף היד,‬ ‫ואחרים קבעו שרק עד מחצית האמה.‬
‫תשעים אחוז מהבעיות שלנו,‬ ‫לא רק שהן נגזרו עלינו,‬
‫הן גם נובעות מהמגרעות שלנו.‬
‫בוקר טוב, יפהפייה.‬
‫לפחות תגידי שלום, טוב?‬
‫אל תאחר כמו בפעם שעברה.‬
‫בוקר טוב, מר אטיק.‬ ‫-בוקר אור.‬
‫- תיכון 2300 לבנות -‬
‫- מן האפר -‬
‫- יום קודם לכן -‬
‫- תיכון 2300 לבנות -‬
‫תתכסי. תתכסי, ילדה.‬
‫ידריך אתכן האל.‬
‫יופי.‬
‫- בית הספר הוא ביתך השני‬ ‫שמרי על ניקיונו -‬
‫כיתת החודש היא י"ב מדעים 3.‬
‫כל הכבוד.‬
‫- למה את לא לובשת את החיג'אב שלך? -‬
‫התלמידה המושלמת,‬ ‫נימוסיה ללא רבב וציוניה גבוהים.‬
‫היא מצטיינת בין חברותיה,‬
‫ומעל לכול, היא מכבדת את מורותיה.‬
‫כל אמא הייתה רוצה בת כמוה.‬
‫תלמידת החודש‬
‫היא אמירה סעיד.‬
‫היא זוכה כל חודש.‬ ‫אפשר לחשוב שהיא התלמידה היחידה.‬
‫הנה החנונית.‬
‫מסדר בוקר!‬
‫תראו מה זה. האל ישתבח.‬
‫את חושבת שאני לא רואה אותך?‬
‫תירקי את המסטיק!‬
‫כן, את, משעל.‬
‫או שאני צריכה להגיד את השם שלך מול כולן?‬
‫מהר.‬ ‫-ציפורניים.‬
‫מהר.‬
‫ציפורניים.‬
‫סיגריות, מה?‬ ‫-כפות הידיים.‬
‫תעמדי שם.‬
‫תראו מה זה. האל ישתבח.‬
‫תעמדי לפני הקו, עם שאר העברייניות.‬
‫מה כל האיפור הזה?‬
‫תעמדי לפני הקו, עם שאר העברייניות.‬
‫תראו לי את הידיים ברגע שאני מגיעה.‬
‫תראי לי את הציפורניים.‬
‫אמרתי לך להראות לי את הציפורניים!‬
‫איזה יופי. מתי החתונה?‬
‫זה בשביל החתונה של הדודנית שלי, המורה.‬
‫את בבית הספר או בחתונה של הדודנית שלך?‬
‫תורידי את הלק.‬ ‫אני לא רוצה אותך על הראש שלי.‬
‫למה? היא שמפו?‬
‫ילדה! זה לא מצחיק!‬
‫לכי למשרד של סגנית המנהלת.‬
‫זה היה מצחיק.‬ ‫-כן.‬
‫לא תירגעי עד שתחתמי על הבטחה, מה?‬
‫ואת, אל תצחקי, אחרת גם את תצטרכי לחתום.‬
‫- ניקיון בית הספר שלי הוא עדות לנימוסיי -‬
‫איפה החבאת את המסטיק היום?‬
‫בגרב שלי.‬
‫לכי למשרד של סגנית המנהלת.‬
‫מהר.‬
‫תקשיבי לי, היבה.‬
‫קודם כול, תעמדי זקוף.‬
‫דבר שני, הגישה הזאת לא תועיל לך,‬
‫והיא לא תהפוך אותך למיוחדת.‬
‫תתרכזי בעצמך ובלימודים, אחרת…‬
‫זאת הפעם האחרונה שאני מוציאה אותך מהטור.‬
‫הבנת או לא?‬
‫בסדר.‬
‫ואת, תני לי את המסטיק. עכשיו.‬
‫לכו לכיתה.‬
‫מהר!‬
‫טוב, בנות, לפני שאני הולכת,‬ ‫רציתי לברך את אמירה שוב. מזל טוב.‬
‫דרך אגב, ארגנתי עוד תחרות נאומים.‬
‫תנו לי עותק כתוב של הנאום שלכן‬ ‫מחר בתחילת השיעור הראשון.‬
‫השם של המנצחת יצורף ללוח הכבוד. בסדר?‬
‫מי רוצה להשתתף?‬
‫מצוין. כמו שאמרתי,‬ ‫תנו לי את הנאומים שלכן מחר בבוקר, בסדר?‬
‫תבורכו.‬
‫למה לטרוח אם התוצאה כבר ידועה?‬
‫מה זאת אומרת, היבה?‬
‫כולנו יודעות שתבחרי את אמירה.‬
‫אם אבחר בה, זה בגלל שהיא מרשימה וחרוצה.‬
‫אין לי בעיה עם אף אחת,‬ ‫היבה. כולכן שוות בעיניי.‬
‫אני מבטיחה שאם תכתבי‬ ‫נאום ראוי, אני אבחר בך.‬
‫אבל תתאמצי.‬
‫בעזרת האל.‬
‫בסדר. תבורכו.‬
‫אני עסוקה מדי.‬
‫מה אמרת?‬
‫אני מקווה שמחר אהיה הראשונה שתגיש נאום.‬
‫אני מקווה.‬
‫להתראות.‬
‫עפאף.‬
‫היי, עפאף.‬
‫שמעתי אותך, נשבעת.‬
‫תראי מה הבאתי לך. חדש!‬
‫תראי מה זה.‬
‫יש צמחים מסודן‬ ‫או מצפון אפריקה שעוד לא חלקת איתי?‬
‫לא, לא. זה לא כמו מה שהבאתי לך קודם.‬
‫זה מאל קדריף.‬
‫אני רוצה שיהיה לך תינוק שישמח אותך.‬
‫כן, כן, משהו חדש מעיר חדשה.‬
‫היום מאל קדריף, ובפעם שעברה… מאיפה? מעטבה.‬
‫עטברה. המקום נקרא עטברה.‬
‫שאלוהים יברך את שונאייך.‬
‫תראי, מחסין,‬ ‫כל הבנות בבית הספר הן הילדות שלי.‬
‫ובקשר להיריון, האל בירך אותי סוף סוף.‬
‫נפלא! את בהיריון?‬
‫ממתי? למה לא אמרת לי?‬
‫גיליתי רק אתמול.‬
‫מזל טוב.‬
‫שאלוהים ימלא את משאלותייך ויעניק לך אושר.‬
‫תהיי בשקט.‬
‫אני שמחה.‬
‫תשמחי במקום אחר, לא פה.‬
‫למה הבקשה נדחתה?‬
‫עפאף, חסרות לי מורות.‬
‫ואין דבר כזה חופשת היריון.‬
‫זה נקרא "חופשת לידה".‬ ‫תקבלי אותה מעט לפני שתלדי.‬
‫גברת חאיאת, הבטחתי לבעלי‬ ‫שניסע מחר לעיר שלנו.‬
‫אני יודעת כמה את לחוצה.‬ ‫זה ההיריון הראשון שלך.‬
‫אבל אם תהיה לך בעיה רפואית,‬
‫תביאי לי דוח רפואי, ואני אאשר את החופשה.‬
‫גברת מחסין.‬ ‫-כן?‬
‫איך הלך לראנה במבחן?‬ ‫-אני אבדוק.‬
‫- ראנה חמאד: 13.5 -‬
‫כל הכבוד, ראנה. היא בין המצטיינות תמיד.‬
‫- מקצוע: הלכות האיסלאם‬ ‫נושא: מצוות רחיצת המתים -‬
‫בשיעור הבא, כל אחת‬ ‫צריכה להביא את התכריכים שלה.‬
‫אנחנו נלמד איך לכסות את המתים בתכריך.‬
‫- רחיצת המתים -‬
‫איזה דיכאון.‬
‫לידיעתך, גברת משעל,‬
‫היית עטופה בבד כשנולדת,‬
‫וגם כשתמותי יעטפו אותך בבד.‬
‫הבד שמכסה אותנו ושומר על צניעותנו.‬
‫לכן האל ציווה על הנשים‬ ‫להתכסות וללבוש חיג'אב.‬
‫באמת? גברים מתכסים במשי?‬ ‫אני מקווה שהם לא כמונו.‬
‫אין מקום להשוואה.‬
‫נשים מפתות גברים.‬
‫אשת פוטיפר לא פותתה על ידי יוסף?‬
‫את רוצה ללמד במקומי, גברת היבה?‬
‫אמרת את זה בעצמך. יוסף, עליו השלום,‬
‫היה שליח אלוהי,‬ ‫ואי אפשר להשוות אותו לבני האדם.‬
‫תפסיקי להתחצף, ותכבדי את נושא השיעור.‬
‫ואת הדת.‬
‫תעבירו לכולן.‬
‫גברת הודה לא תבוא היום.‬
‫השיעור אחרי ההפסקה יוקדש לפעילות.‬
‫יש!‬
‫תתכוננו לסדר את המחסן.‬
‫עד שכולכן תלמדו לא להתווכח איתי.‬
‫אבל המורה, לא עשינו כלום.‬
‫כל אחת משפיעה על כולן, אמירה.‬
‫"אבל המורה, לא עשינו כלום."‬
‫איזו קרציה!‬
‫שקט!‬
‫תספרי לגברת חאיאת מה קרה.‬
‫בלי שום סיבה, מונה משכה את העיניים ככה,‬
‫ואמרה, "את רואה את העולם כמונו?"‬
‫וכל הבנות צחקו עליי!‬
‫גברת סיהאם, קחי אותה‬ ‫למשרד שלך ותכתבי תלונה.‬
‫אני מתלוננת עליהן כל יום,‬ ‫ושום דבר לא קורה!‬
‫מה את רוצה שאעשה?‬
‫זה נורמלי שחברות צוחקות איתך.‬ ‫תחשבי על תשובה טובה.‬
‫די, ג'מילה, תחכי לי במשרד.‬
‫הבנות הגזימו.‬
‫זה עלול להיות פתח לדברים שאנחנו לא רוצות.‬
‫זה יסתדר מעצמו.‬
‫מסוכן לתת לבריונות הזאת להמשיך.‬
‫את רואה איך הן מתנהגות.‬ ‫-סיהאם.‬
‫החיים מלאים בבעיות.‬
‫אם ילדה לא יכולה להתמודד‬ ‫עם חברות לכיתה, איך היא תתמודד עם החיים?‬
‫שתכתוב תלונה, ותלמד להיות קשוחה.‬
‫בבקשה, אני אביא לך את הכסף בבוקר.‬
‫ילדה!‬
‫לא אמרנו שאין אשראי?‬
‫אם יש לך כסף, תשלמי. אם אין לך…‬
‫- מזנון -‬
‫…אל תעכבי את התור. קדימה.‬
‫אופס.‬
‫לא ראיתי אותך.‬
‫את צוחקת?‬ ‫-אמירה.‬
‫תקשיבי, אל תתייחסי אליה.‬
‫ובקשר לסנדוויץ', אני אקנה לך אחד.‬ ‫-זה לא קשור לסנדוויץ', ראנה.‬
‫מה זה נותן לך?‬ ‫-ילדה!‬
‫לכי, לפני שאני אוכל אותך לארוחת בוקר.‬
‫די, היבה. וגם את. בואי איתי.‬
‫את בסדר? אז לא קרה כלום.‬
‫אם היא לא הייתה חברה‬ ‫של הבת של המנהלת, הייתי מראה לה מה זה.‬
‫טוב, יאללה.‬
‫תאכלי.‬
‫למה התלוננת על מונה? מה?‬
‫אף אחת לא מתלוננת על הדובה שלי.‬ ‫-אני לא דובה.‬
‫רק לי מותר לקרוא לך דובה.‬
‫טוב.‬ ‫-לך לא.‬
‫המנהלת חאיאת, את מוכנה לשמוע משהו?‬
‫יש לי פגישה חשובה בבית המשפט.‬
‫אל תבואי אליי עם כל בעיה. תפתרי את זה.‬
‫תגידי להן לכתוב הבטחות.‬
‫- משרד סגנית המנהלת -‬
‫יקירתי, תבקשי מאבא שלך שיתלונן עליהן.‬
‫אולי יזרקו אותן מבית הספר, ונגמור עם זה.‬
‫אפילו לי נמאס מהן.‬
‫לא, אני לא יכולה להציק‬ ‫לאבא שלי עם בעיות כאלה.‬
‫אני לא רוצה לפגוע בהן,‬ ‫אני רק רוצה שהן יעזבו אותי בשקט.‬
‫בסדר, אני אגיד להן לכתוב הבטחות.‬
‫את יכולה ללכת.‬
‫מסכנה אמירה. אני ממש‬ ‫מרחמת עליה. כל הבנות מציקות לה.‬
‫היחידה שמסכנה פה היא אני.‬
‫היא הולכת לטפל במשפטים שלה,‬ ‫ומשאירה אותי להיות אחראית.‬
‫למען האמת, מתאים לך להיות המנהלת.‬
‫- כימיה -‬
‫- פיזיקה -‬
‫סוף סוף נקבל ספרים חדשים‬ ‫במקום הספרים המגעילים שיש לנו.‬
‫כאילו שזה משנה לה.‬
‫היי, תשמרו את זה לעצמכן,‬
‫אחרת אני ארביץ לכן עם היסטוריה ערבית.‬
‫קרציות.‬
‫היי, לאן זה?‬
‫תקשיבי.‬
‫אני אתקשר לסעאד מהטלפון של אמא.‬
‫אני לא רוצה שישימו לב.‬ ‫אל תיתני לאף אחת לתפוס אותי.‬
‫תראי אותך, איזו רומנטית.‬
‫- כיתה ט'‬ ‫היסטוריה, גאוגרפיה, דקדוק -‬
‫- מחסן -‬
‫- מחסן חומרי ניקוי -‬
‫שלום, סעאד.‬
‫מה שלומך?‬
‫תראו מה זה!‬
‫חשבתי שלא אזהה את המחסן אחרי שתסדרו אותו.‬
‫מה זה?‬
‫לא, המורה, אנחנו באמת מסדרות.‬
‫כן, אני רואה.‬ ‫המחסן היה יותר מסודר לפני שנכנסתן.‬
‫קדימה, בחזרה לכיתה.‬
‫אי אפשר לסמוך עליכן.‬ ‫מונה, תעזבי את הספרים!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, לכיתה.‬
‫אני נשבעת, אני אתן לשתיכן‬ ‫לכתוב הבטחות. קדימה!‬
‫טוב, ביי. אני אדבר איתך אחר כך.‬
‫ביי.‬
‫איפה…?‬
‫בואי, בתי.‬
‫הכסף.‬
‫- תפוס -‬
‫הוא תפוס.‬
‫תסתכלי, הוא ממש חמוד.‬ ‫-מרזוקה, אף אחד לא מוצא חן בעיניי.‬
‫הם היחידים.‬
‫תראי, כל השאר תפוסים.‬
‫הם לא מוצאים חן בעיניי.‬ ‫-תסתכלי עליו.‬
‫הוא חתיך.‬ ‫-לא, מרזוקה.‬
‫תסתכלי. תסתכלי עליו.‬
‫על מי?‬ ‫-זה. הוא יפה.‬
‫מרזוקה, הוא לא.‬
‫אף אחד לא מוצא חן בעיניי. אני לא רוצה.‬
‫הכסף שלי.‬
‫נראה לך שלהסתכל זה בחינם?‬
‫לא, יקירתי.‬ ‫-הם לא מצאו חן בעיניי. אני רוצה את הכסף.‬
‫בשבוע הבא יהיו לי בנים מעולים.‬
‫הכסף שלי.‬
‫זה לא יקרה. תחזרי לכיתה.‬
‫אמירה.‬
‫היי!‬
‫חכי. לאן את ממהרת?‬
‫שכחתי להגיד לך.‬ ‫אבא משתחרר היום מבית החולים.‬
‫באמת? תודה לאל שהוא החלים.‬
‫תבורכי.‬ ‫-מה שלום דוד סעיד?‬
‫הוא עוד לא התאושש לגמרי,‬ ‫אבל לפחות הוא יהיה בבית.‬
‫השבח לאל. העיקר שהוא חוזר ושהוא מרגיש טוב.‬
‫- תיכון 2300 לבנות -‬
‫פאוזיה היה בדיון?‬
‫הוא כל הזמן דוחה אותם, אמא.‬
‫אבל נתתי לבית המשפט קבלות‬ ‫שמוכיחות שאני מפרנסת את הבת שלי.‬
‫נראה אותו מכחיש את זה.‬
‫למזלך, יש לך עבודה. את תנצחי במשפט.‬
‫הוא הגיש נגדי תביעה חדשה.‬
‫תביעת משמורת.‬
‫מה? הוא לא יכול לקחת אותה.‬
‫ראנה, יקירתי.‬ ‫-גברת מחסין הראתה לי היום את הציון שלך.‬
‫היית מצליחה יותר‬ ‫אם היית משקיעה יותר בלימודים.‬
‫אבל אמא, קיבלתי 13.5 מתוך 15.‬
‫זה טוב מאוד.‬
‫"טוב מאוד"? די, זה היה בעבר.‬ ‫אנחנו רוצות להצטיין.‬
‫את הבת של המנהלת,‬ ‫ואת צריכה להיות תלמידה מצטיינת,‬
‫לא סתם "טובה מאוד".‬
‫הילדה לומדת יום ולילה.‬
‫מה עוד את רוצה ממנה?‬ ‫-בבקשה, אמא, תני לי לגדל אותה.‬
‫סליחה, סבתא.‬
‫בכל מקרה, השנה רק התחילה, ואפשר להשתפר.‬
‫אני רוצה להתגאות בך.‬
‫בעזרת האל.‬
‫ערמונים!‬
‫שלום, שלום.‬
‫איזה יופי!‬
‫לא היית בסלון, אז ידעתי שתהיה פה.‬
‫את כבר מספיק גדולה כדי להכין ערמונים, מה?‬
‫כן.‬ ‫-השבח לאל.‬
‫אני יודעת להכין גם מעדוס, סליג ומלוחיה.‬
‫לא, תחסכי לנו בלגן במטבח,‬ ‫ותמשיכי לצייר עם אבא שלך.‬
‫ידעתי שזה מה שתגידי.‬
‫אני אמורה להיות הטבחית הכי טובה.‬
‫האל ייתן לך אושר והצלחה, בתי, בעזרת האל.‬
‫יש חדשות טובות. הציונים שלה הגיעו.‬ ‫רק עשיריות, השבח לאל.‬
‫השבח לאל. ברכותיי. כל הכבוד.‬
‫די, סעיד, אתה חייב לנוח.‬ ‫אתה לא אמור להיות בסטודיו כל יום.‬
‫כן, אבא. אתה צריך לנוח.‬
‫לא לפני שאסיים את המתנה‬ ‫של החברה שלך. כמעט סיימתי.‬
‫יום ההולדת שלה בעוד שבועיים. יש זמן.‬
‫אבל אם אסיים מוקדם,‬
‫תהיה לך הזדמנות לשפר אותו.‬
‫מאז שראנה נתנה לה מתנה,‬
‫היא סופרת את הימים‬ ‫עד שתוכל לתת לה את המתנה הזאת.‬
‫מתנות הן לא סימן לאהבה?‬ ‫-הפעם אני איתה.‬
‫אני בטוחה שאתה מרוצה. אתה אוהב סבל.‬
‫כן, אבא, אתה חייב לנוח.‬ ‫רק השתחררת מבית החולים.‬
‫כן. תקשיבי, בתי.‬ ‫התשוקה לא מתה, גם כשאנחנו הולכים לעולמנו.‬
‫ומי שחי בלי תשוקה,‬
‫חי חיים נטולי נשמה.‬
‫זה הנאום לשיעור של גברת וידאד?‬
‫כן.‬ ‫-למה חיכית עם זה עד עכשיו?‬
‫לא, אמא. עבדתי עליו כל היום, לא רק עכשיו.‬
‫רק רציתי לכתוב גרסה סופית, את יודעת, כדי…‬
‫- שיחה נכנסת‬ ‫אבא -‬
‫הוא התקשר אלייך פעם?‬
‫אם הוא יתקשר, אל תעני לו.‬
‫עד מתי, אמא?‬
‫עד שהוא יבין שתביעות‬ ‫לא יתגברו על הנחישות שלי,‬
‫ויהיה אבא אמיתי לבת שלו,‬ ‫במקום להתקשר אליה כדי להסית נגד אמא שלה.‬
‫תתקשרי אליו רק כשארשה לך.‬
‫"סובלנות", לא "סבלנות".‬
‫בכל מקרה,‬
‫מחר יש לי דיון.‬
‫אני לא אוכל לבוא לבית הספר.‬
‫אני מקווה שגברת וידאד תבחר את הנאום שלך.‬
‫ואז השם שלך יצורף ללוח הכבוד,‬
‫כמו החברה שלך, אמירה.‬
‫אני רוצה להתגאות בך.‬
‫בעזרת האל, אמא.‬
‫אל תאחר כמו בפעם שעברה.‬
‫בוקר טוב, מר אטיק‬ ‫-בוקר אור.‬
‫תביא את ארוחת הבוקר ממש לפני ההפסקה.‬ ‫בפעם שעברה היא הייתה קרה.‬
‫בסדר, אני מבטיח.‬
‫יברך אותך האל.‬
‫מי זאת?‬
‫חכי, אני פה! חכי!‬
‫- תיכון 2300 לבנות -‬
‫צריך להתפנות!‬
‫יש שריפה, בנות! צריך להתפנות!‬
‫יש שריפה. צריך להתפנות!‬
‫- שריפה -‬
‫מהר, בנות.‬
‫תזדרזו, בנות!‬
‫הלו? שלום עליכם.‬
‫אני צריכה אישור רשמי‬ ‫לפנות את בית הספר מיד.‬
‫יש שריפה.‬ ‫אני לא מוכנה להיות אחראית על הבנות.‬
‫סגנית המנהלת סיהאם מתיכון 2300 לבנות.‬
‫אני צריכה אישור עכשיו.‬
‫הנאשם חמאד סייף דחה את הדיון.‬
‫באמת? עוד פעם?‬
‫אני באה וחוזרת כבר חודשים בלי סיבה!‬
‫דברי בשקט, בבקשה.‬
‫אם יש לך בעיה, דברי עם עורך הדין שלך.‬
‫הלו.‬
‫מה אמרת, סיהאם?‬
‫למה את מחכה?‬
‫תגידי לשומר לפתוח ולתת לבנות לצאת!‬
‫אבל ראנה! איפה ראנה?‬
‫זוזו הצדה, כולכן!‬
‫אטיק! תפתח את הדלת, אטיק!‬
‫צאו החוצה, מהר!‬ ‫-תזדרזו.‬
‫מהר! יש שריפה, מהר!‬
‫משעל!‬ ‫-תזדרזו!‬
‫רדו למטה מהר!‬
‫תזדרזו!‬
‫צאו החוצה! מהר!‬
‫תזדרזי. איפה משעל?‬
‫היבה, למה את עומדת פה? צאי החוצה, מהר!‬
‫- לוח הכבוד -‬
‫למה אתן לא זזות? רדו למטה!‬
‫מרזוקה, קחי אותן למטה. אני אבוא אחרייך.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה, בנות, תזדרזו! רדו למטה!‬
‫קדימה!‬
‫- י"ב מדעים 4 -‬
‫תפתח את הדלת!‬
‫אטיק! דיברתי עם המנהלת.‬
‫אטיק, תתבייש! תפתח את השער!‬
‫מהר, בנות!‬
‫גברת עפאף.‬
‫תעזרי לי, בבקשה, אני לא יכולה לעמוד.‬
‫גברת עפאף.‬
‫אטיק!‬
‫הרגל שלי!‬
‫- תלמידת החודש‬ ‫אמירה סעיד -‬
‫מהר!‬
‫ראנה! בואי הנה!‬
‫בואי כבר!‬
‫ראנה!‬
‫תעלי למעלה!‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫מישהי שומעת אותי?‬
‫תפתחו את הדלת! אל תשאירו אותי פה!‬
‫ראנה!‬
‫ראנה… היבה…‬
‫תעזרו לי!‬
‫אני הולכת למות.‬
‫אני…‬
‫ראנה, למה את לא למטה עם שאר הבנות?‬
‫אני…‬ ‫-ראנה!‬
‫אין כוח ואין עוצמה מלבד עם אללה.‬
‫תזדרזו!‬
‫הצילו!‬
‫לאן זה?‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫יש בפנים נשים.‬ ‫-אנשים מתים שם.‬
‫אין לך סמכות לפתוח את הדלת.‬ ‫-זוז הצדה.‬
‫אסור לנשים לצאת החוצה.‬ ‫-אתה לא מבין מי אני?‬
‫השתגעת? אנשים מתים בפנים.‬
‫אתה אפילו לא קצין.‬ ‫-בנות, תתרחקו מהדלת.‬
‫תתרחקו מהדלת!‬
‫הגג. תעלו לגג.‬
‫לגג, מהר!‬
‫תעלו לגג, כולן!‬
‫איך אני אלך איתן?‬
‫זוהור, אל תדאגי. כולנו נעלה למעלה, בסדר?‬
‫אל תדאגי.‬ ‫-אני לא רוצה להיות עול.‬
‫תשאירי אותי פה.‬ ‫-אל תדברי ככה.‬
‫את לא עול על אף אחת, בסדר?‬
‫את לא עול…‬ ‫-גברת עפאף, הגג נעול.‬
‫טוב, אז תעלו לקומה האחרונה.‬ ‫אני אבוא אחריכן. בנות!‬
‫איפה שאר הבנות? בנות! תעזרו לחברות שלכן.‬
‫תעלו לגג, ואני אבוא אחריכן.‬
‫גם אם הדלת נעולה, אל תרדו למטה.‬
‫אל תשאירו אף אחת מאחור!‬
‫ירחם האל!‬
‫משעל!‬
‫משעל, איפה אמא שלך?‬
‫היא בבית הספר או בחוץ?‬
‫קחי. תתכסי, בתי.‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫היבה. היבה, איפה ראנה?‬
‫סיהאם, איפה ראנה?‬
‫מונה, איפה ראנה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫- אמבולנס -‬
‫מרזוקה, תודה לאל שאת בסדר.‬
‫מרזוקה, איפה ראנה?‬
‫יש עוד בנות בפנים?‬ ‫-תירגעי. אנחנו עושים כל מה שאפשר.‬
‫בבקשה, גברת. בבקשה.‬
‫הגג.‬
‫ראנה.‬
‫בנות!‬
‫כן. חוץ מהפצועות, יש גם הרוגה.‬
‫מצאנו אותה נעולה במחסן.‬
‫יכול להיות שמדובר בהצתה.‬
‫גברת עפאף!‬
‫- האסון בתיכון 2300 לבנות -‬
‫הודעתי לכל הרשויות‬ ‫שהייתי אמורה להודיע להן.‬
‫התקשרתי למנהלת, אבל השומר נעל את הדלת.‬
‫כשסגנית המנהלת הודיעה לך‬ ‫על השריפה, באילו צעדים נקטת?‬
‫גברת סיהאם התקשרה אליי‬ ‫אחרי שהיא כבר מילאה את הנהלים.‬
‫היא התקשרה למנהל החינוך ולמכבי האש.‬
‫איפה אמירה הייתה בזמן השריפה?‬
‫לא יודעת. לא ראיתי אותה.‬
‫הייתי בשירותים.‬
‫אז לא שמת לב שאמירה לא שם?‬
‫למען האמת, לא שמתי לב לאף אחת.‬
‫אני זוכרת רק שברחתי.‬
‫מה את זוכרת הכי טוב מהשריפה?‬
‫אני זוכרת שעמדתי בחוץ‬
‫וראיתי בנות שנחתכו משברי זכוכית.‬
‫אצל מי נמצא המפתח של המחסן?‬ ‫-הוא נשמר בחדר המורות.‬
‫לא אצל מישהי מסוימת.‬
‫תלמידות יכולות להגיע אליו?‬ ‫-לא, לא.‬
‫איך המפתח הגיע לאמירה?‬
‫אני נתתי לה אותו.‬
‫היא איבדה את ספר המתמטיקה שלה,‬ ‫אז שלחתי אותה להביא ספר חדש.‬
‫מי הצילה אתכן מהשריפה?‬
‫גברת עפאף, עליה השלום,‬ ‫באה וכל הזמן אמרה לנו,‬
‫"צאו החוצה, בנות. קדימה".‬
‫עד שהאל העניק לנו די כוח, והצלחנו להימלט,‬
‫אבל לא כולנו.‬
‫אז שמעתן את האזעקה מהכיתה?‬
‫היא כבר ענתה לך. למה אתה שואל שוב?‬
‫אני יכול לעשות את העבודה שלי?‬
‫תעני לי, ילדה.‬
‫הייתן בכיתה?‬
‫כן, היינו בכיתה.‬
‫איך היד שלך נשרפה, ראנה?‬
‫ניסיתי לרדת למטה,‬
‫וראיתי את מרזוקה מחזיקה את אחת הבנות,‬
‫ומנסה לעבור דרך האש.‬
‫ניסיתי ללכת איתה,‬
‫אבל שלט נפל בינינו ושרף לי את היד.‬
‫כארבעים עדות, תלמידות ומורות,‬
‫העידו שלא היית ליד הדלת בזמן השריפה.‬
‫המורות שלחו אותי לקנות ארוחת בוקר.‬
‫אם הייתי יודע שדבר כזה יקרה,‬ ‫לא הייתי זז מילימטר.‬
‫למה מנעת מהשוטר להציל את הבנות?‬
‫היו בפנים נשים.‬ ‫חוץ מזה, לא הייתה לו סמכות.‬
‫השומר הפקיר את הנשים לשריפה.‬
‫תודה לאל שהחלמת, מרזוקה.‬
‫יברך אותך האל, גברת חאיאת.‬
‫אומרים שבאת לבקר את כולן.‬
‫יברך אותך האל.‬
‫אתן המשפחה שלי, וכל התלמידות בנות שלי.‬
‫אנשים לא מבינים את זה.‬
‫את המנהלת הכי טובה אי פעם. את מצוינת.‬
‫יברך אותך האל.‬
‫את לא יכולה לדמיין‬ ‫כמה כואב לי על אמירה ועל עפאף.‬
‫ירחם עליהן האל.‬
‫לא ראית איך גברת עפאף עשתה כל מאמץ אפשרי‬
‫כדי להביא את הבנות למקום מבטחים.‬
‫ואמירה, אמירה היקרה שלי.‬
‫לבי כואב עליה.‬
‫אבל אני בטוחה, גברת חאיאת,‬ ‫שאת תגלי מי נעל אותה שם.‬
‫אלוהים ינחה אותך.‬ ‫-אף אחת לא יודעת מי זאת הייתה.‬
‫מישהי יודעת.‬
‫יברך אותך האל.‬
‫שלום.‬
‫אני משתתפת בצערך.‬
‫אום אמירה.‬
‫אני משתתפת בצערך.‬
‫את היית אחראית על הבת שלי.‬ ‫איך יכולת לאבד אותה?‬
‫אני מבינה מה עובר עלייך.‬ ‫שאלוהים ינחם אותך.‬
‫הבת שלי הייתה בסדר כשהיא יצאה מהבית.‬
‫היא הלכה לבית הספר שלך, תחת אחריותך.‬
‫הן העלו אותה באש וקברו אותה במחסן.‬
‫איפה את היית?‬
‫תעני לי. מי נעלה אותה שם?‬
‫מי שרפה אותה, ושרפה את הלב שלי ביחד איתה?‬
‫מי הרגה אותה?‬
‫התשובה שלך תנחם אותי.‬
‫תעני! תגידי משהו!‬
‫למה את שותקת?‬
‫תעני לי!‬
‫באל אשים מבטחי,‬ ‫והוא יפתור את ענייניי איתך.‬
‫אוי, אמירה, ילדה שלי…‬
‫אני עדיין לא מאמינה שאמירה מתה.‬
‫זאת הדרך שכולנו הולכות בה בסוף, מתוקה.‬
‫המוות בלתי נמנע.‬
‫תקשיבי. תישארי איתי. אל תלכי לבית הספר.‬
‫נהיה פה ביחד.‬
‫ככה זה, מתוקה.‬
‫אי אפשר לשנות את הגורל.‬
‫עברו יותר משבועיים מאז השריפה.‬
‫נצטרך לבוא לבית הספר בערב‬ ‫כדי לסיים את תוכנית הלימודים,‬
‫כי עבודות השיקום יתבצעו במהלך היום.‬
‫למרבה הצער,‬
‫השריפה גזלה מאיתנו מחנכת מצוינת‬
‫ותלמידה מושלמת.‬
‫ינוחו על משכבן בשלום.‬
‫האש גם הכתימה את שמו של בית הספר.‬
‫לכן החלטתי שאף תלמידה‬ ‫לא תצא מהכיתה בלי ליווי של מורה.‬
‫ואף מורה לא תשלח אף תלמידה לבצע שליחויות.‬
‫מהיום והלאה,‬
‫לא נגלה סלחנות על שום עבירת משמעת.‬
‫כל הדלתות בבית הספר פתוחות.‬
‫מי שרוצה ללמוד, מוזמנת בשמחה.‬
‫מי שלא רוצה, יכולה ללכת.‬
‫תפתחו את התיקים. אני צריכה לבדוק אותם.‬
‫תנו לי כל חפץ אסור שיש לכן.‬
‫גברת חאיאת.‬
‫תקשיבי, סיהאם.‬
‫החלטתי לנהל חקירה פנימית,‬
‫כדי לגלות איך האסון הזה קרה.‬
‫מה נוכל לעשות שהמשטרה לא עשתה?‬
‫סיהאם, השוטרים לא מכירים‬
‫את היחסים בין הבנות שלנו‬ ‫כמו שאנחנו מכירות.‬
‫אנחנו צריכות להשלים את העבודה שלהם,‬ ‫ולהוות דוגמה לכל הרשויות ובתי הספר.‬
‫סיגריות? את מעשנת?‬
‫תעמדי בצד.‬
‫תביאי לי מיד את התיקים‬ ‫של כל התלמידות שעברו עבירות משמעת.‬
‫התיקים על כונן נייד, כי כל התיקים נשרפו.‬
‫מצוין. תביאי לי אותו.‬
‫שאלוהים יעזור לי.‬
‫מה יש לך עלייך?‬ ‫-הטלפון שלי.‬
‫הסכמנו שרק אחת תביא טלפון בכל יום.‬
‫לא יודעת, זה פשוט קרה.‬ ‫-תחביאי אותו מהר.‬
‫די, תשתקי. יתפסו אותנו.‬ ‫-את לא רוצה להפסיק?‬
‫בבקשה.‬
‫- המנהלת חאיאת ראדי -‬
‫זה הטלפון של מונה.‬ ‫חיפשתי בו, ומצאתי הודעות מטרידות.‬
‫- נשרוף אותו… העונש יהיה חמור. -‬
‫הדפסתי את השיחות. אלה התיקים של הבנות.‬
‫- צילמת? תמחקי.‬ ‫הוא נראה טיפשי. נשרוף אותו. -‬
‫- אל תאחרי -‬
‫- אם הן יגלו, הפעם העונש יהיה חמור -‬
‫אני בטוחה שהחקירה שלנו‬ ‫תגלה מי נעלה את אמירה,‬
‫ומי הציתה את השריפה.‬
‫תכניסי את הבנות.‬
‫אלה תיקים של תלמידות או של עברייניות?‬
‫לדעתי, שלושתכן חשודות.‬
‫פיתיתן את אמירה למחסן, וצילמתן אותה.‬
‫יכול להיות שנעלתן אותה שם‬ ‫והצתתן את בית הספר.‬
‫על מה את מדברת, המנהלת?‬
‫אותך אישית אני לא סובלת.‬
‫תעמדי בשקט ותני לי לסיים.‬
‫את ניהלתן את השיחה הזאת‬ ‫בטלפונים שלכן, נכון?‬
‫ברור שתכננתן את הפשע שלכן.‬
‫לא, המנהלת, את לא מבינה.‬
‫המנהלת, הבנות רצו‬ ‫לחגוג לי יום הולדת בבית הספר.‬
‫הבאתי נר לכבוד יום ההולדת שלה,‬
‫הוא היה גבוה ונראה טיפשי.‬
‫שלחתי להן תמונה שלו.‬ ‫הן צחקו עליי, אז מחקתי אותה.‬
‫נכון. אנחנו יודעות‬ ‫שיש לנו הרבה עבירות משמעת,‬
‫ובגלל זה אמרתי למונה שהעונש יהיה חמור.‬
‫תראו מה זה, אתן מעולות בהמצאה של סיפורים.‬
‫גברת חאיאת,‬
‫השיחה והתמונה נמצאות בטלפון שלי.‬
‫אם תבטיחי לי‬ ‫שלא תכתבי לי הערה, אני אראה לך.‬
‫תראי לי.‬
‫את מוכנה להסתכל הצידה, בבקשה?‬
‫כדי שאוכל להוציא את הטלפון.‬
‫בבקשה.‬
‫אני יכולה לקבל את הטלפון?‬
‫הוא נשאר אצלי.‬
‫מונה, תישארי.‬
‫גברת סיהאם, קחי את האחרות, ותחכו בחוץ.‬
‫תנקי את הטינופת הזאת מהגבות שלך.‬
‫בבקשה, לא, המנהלת.‬
‫אני נשבעת, אני איראה‬ ‫כמו טמבלית, וכולן יצחקו עליי.‬
‫את מעדיפה שאתקשר להורים שלך?‬
‫איזה מין יחסים היו לך עם אמירה?‬
‫המנהלת, אל תזכירי לי אותה,‬
‫כי אני רגישה מאוד.‬
‫בכל פעם שאמירה מוזכרת, אני נהיית עצובה.‬
‫כי את מרגישה אשמה?‬
‫יש תיעוד של תקרית‬ ‫שבה נעלת אותה במעבדת המחשבים.‬
‫סתם צחקתי איתה באותו יום.‬
‫- מעבדת מחשבים -‬
‫היבה! שכחתי לעשות שיעורים במתמטיקה!‬
‫את צוחקת, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫נו, באמת, מונה. התכוונתי להעתיק ממך.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬ ‫-מה נעשה?‬
‫מה נעשה?‬ ‫-אני חושבת. תני לי לחשוב.‬
‫תקשיבי, יש רק פתרון אחד.‬
‫תעתיקי מהחנונית, ואני אעתיק ממך.‬
‫נכון.‬
‫אמירה, תני לי את השיעורים‬ ‫במתמטיקה לפני שהמורה מגיעה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מצטערת, אני לא אתן לך להעתיק.‬
‫למה?‬
‫עבדתי על זה קשה.‬
‫למה שלא תעשי בעצמך?‬
‫בואי איתי.‬
‫היי!‬
‫אם היה לי מפתח, הייתי נועלת אותה,‬
‫כדי שהיא תפספס את השיעור של גברת וידאד.‬
‫תפתחו את הדלת!‬ ‫-ככה תלמדי לפעם הבאה.‬
‫בנות!‬
‫מה קורה פה?‬
‫למה אתן כל הזמן עושות את זה לחברה שלכן?‬
‫הא?‬
‫אתן לא עונות?‬
‫חכו לי במשרד של גברת סיהאם. קדימה.‬
‫לכי. שמתי עלייך עין.‬
‫נניח שאני מאמינה לך.‬
‫מי הייתה מרוויחה מהמוות של אמירה?‬
‫באמת, אני לא יכולה להאשים אף אחת.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫צאי, ותכניסי את היבה.‬
‫מה היא רצתה?‬
‫לא יודעת, אבל היא דיברה‬ ‫על דברים שעשינו פעם.‬
‫מה זאת אומרת? דברים שהיא לא ידעה עליהם?‬
‫לא נראה לי, אבל הפעם היא סימנה אותנו.‬
‫היא רוצה להפיל עלינו את האשמה על אמירה.‬
‫היא רוצה אותך.‬
‫מה היא רוצה?‬ ‫-אין לי מושג, היבה.‬
‫זוזי.‬
‫איתך הייתי הכי סלחנית.‬
‫בלי לחץ. אני מסיימת‬ ‫את הלימודים בעוד כמה חודשים.‬
‫מוזר שאת חושבת שתסיימי בנסיבות האלה.‬
‫מעשה בלתי מוסרי.‬
‫למה היית בשירותים עם משעל?‬
‫אני נשבעת שרק השתמשנו בטלפון.‬
‫שאלוהים יסלח למי שהלשינה עלינו.‬
‫מי הלשינה עליכן, לדעתך?‬
‫תנוח על משכבה בשלום.‬
‫זה יכול להיות מניע‬ ‫לשנוא אותה ולרצות לפגוע בה.‬
‫לא, המנהלת, לא. זה נכון שלא אהבתי אותה.‬
‫לא כולן חייבות לאהוב אחת את השנייה.‬
‫אבל אין סיכוי‬ ‫שהייתי נועלת אותה וגורמת למותה.‬
‫באמת?‬
‫לדעתי, את החשודה מספר 1.‬
‫ולא בגלל מה שקרה בשירותים.‬
‫יש משהו יותר חשוב.‬
‫הוכחה שכתבת בכתב ידך.‬
‫את כתבת את זה?‬
‫להזכיר לך מה כתבת?‬
‫"הלוואי שיכולתי למחוק‬ ‫את אמירה מבית הספר ומהחיים."‬
‫לכי, היבה.‬
‫תגידי גם לחברות שלך ללכת. נמשיך מחר.‬
‫השלום עליכם, ורחמי אללה.‬
‫תודה לאל שאת בריאה ושלמה.‬
‫אמא, אני לא מצליחה להירדם.‬
‫וכשאני נרדמת, אני מתעוררת מסיוטים.‬
‫יקירתי, את תתגברי על ההלם.‬
‫מי חי לנצח? כולם מתים בסוף.‬
‫קחי את הכדור הזה.‬
‫הוא יעזור לך לישון.‬
‫את לא חייבת ללכת לבית הספר.‬
‫תישארי בבית כמה ימים.‬
‫ערב טוב.‬
‫מתוקה,‬
‫בשם האל, הבת שלך עדיין צעירה.‬
‫אל תיתני לה כדורי שינה.‬
‫ראנה מותשת נפשית, והיא צריכה לנוח.‬
‫רק שינה תעזור לה.‬
‫טוב. את תמיד צודקת.‬
‫הלו?‬ ‫-כן?‬
‫אני חושב שכדאי שנתקשר ישירות,‬ ‫ולא באמצעות עורכי דין.‬
‫אין לנו יותר על מה לדבר. זה נגמר.‬
‫באמת, חאיאת?‬
‫התביעות והתלונות לא מתאימות לך.‬
‫הן לא הולמות את השם שלך ולא את המקצוע שלך.‬
‫נתתי לך מרצוני אלף ריאל כל חודש,‬
‫ובטחתי בך.‬
‫פתאום את מכחישה את זה‬ ‫ודורשת מזונות עבור שש שנים?‬
‫ונראה לך שאלף ריאל זה סכום מספיק?‬
‫אתה לא יודע כמה הבת שלך מוציאה כל יום?‬
‫אתה באמת כל כך מנותק מהמציאות?‬
‫ולאן החיבור שלך עם המציאות הביא אותך?‬
‫השארת אותה ואת בית הספר בתוהו ובוהו.‬
‫ובשביל מה? בשביל לתבוע אותי ולקבל קצת כסף?‬
‫לא הרשית לי לפגוש‬ ‫את הבת שלי בצורה נורמלית,‬
‫וכשהרשית לי לפגוש אותה,‬
‫היא הייתה בבית חולים וקיבלה טיפול בכוויות.‬
‫ואז בתחנת משטרה,‬
‫כשהיא העידה על המוות של החברה שלה.‬
‫אלה ההישגים שלך כאמא, חאיאת?‬
‫במה בדיוק אתה מאשים אותי?‬
‫בחיים לא תבין מה זה אחריות הורית,‬
‫ולא מה אני עושה כל יום‬ ‫כדי לדאוג שהיא תהיה במקום הכי טוב ומוגן.‬
‫תעשה לי טובה, אין לנו על מה לדבר. זה נגמר.‬
‫נדבר בבית המשפט, וזהו.‬
‫סיימת להתלונן?‬
‫כל יום אותו סיפור?‬
‫אלוהים נתן לך המון.‬ ‫את לא צריכה ממנו שום דבר.‬
‫הכסף שלו לא מעניין אותי.‬ ‫הזלזול שלו מפריע לי.‬
‫הוא הזניח את הבת שלו שש שנים.‬
‫עכשיו הוא נשוי לאישה אחרת שילדה לו בן,‬
‫אז הוא רוצה לחזק את המשפחה שלו על חשבוני.‬
‫אני נשבעת שהוא לא יראה אותה!‬
‫ככה זה לא ייגמר אף פעם.‬
‫- תיכון 2300 לבנות -‬
‫וואו, התיק שלך מלא הישגים.‬
‫את מוכרת סיגריות לבנות.‬
‫עושה רושם שאת מומחית להברחות.‬
‫המנהלת, בבקשה. זה קרה רק פעם אחת.‬
‫איך אני מומחית? אני ממש מצטערת.‬
‫תשכחי מהסיגריות.‬
‫תגידי לי משהו יותר חשוב.‬ ‫מי ציירה את אמירה על הלוח?‬
‫לא את?‬
‫המנהלת, כשגברת עפאף זרקה אותנו מהמחסן,‬
‫וחזרנו לכיתה, היבה ציירה את אמירה על הלוח.‬
‫אני נשבעת שזאת לא אני.‬
‫"על מי אני חושב כל היום‬
‫"מי זו ששברה את לבי‬
‫"על מי אני חושב כל היום"‬ ‫-כפיים!‬
‫היי! היי!‬
‫"מי זו ששברה את לבי"‬ ‫-מחיאות כפיים למונה!‬
‫"תסתדרו בשורה, בנות‬
‫"תנו לי לראות על מי אני חושב‬ ‫מי זו ששברה את לבי‬
‫"לבי נלקח ממני‬ ‫פעם הייתי מאושר‬
‫"אם אתן יודעות מי היא‬ ‫ספרו לי…"‬
‫מה השטויות והגסויות האלה?‬
‫זה בית ספר או אולם שמחות?‬
‫מי החלאה שציירה את זה על הלוח?‬
‫אמירה, בואי איתי.‬
‫תהיו בשקט!‬
‫אני הולכת להקשיב להן.‬
‫לא סיפרתי לאף אחת חוץ מהיבה, אני נשבעת.‬
‫זה לא מה שאת חושבת.‬
‫גברת וידאד ניחמה את אמירה אחרי שהצקתן לה.‬
‫- חדר מורות -‬
‫גברת סיהאם הייתה ליד הדלת.‬
‫היא ראתה אותן, וסיפרה לי על זה.‬
‫את רואה שיש לך דמיון מפותח ומצפון רקוב?‬
‫למה את שונאת את אמירה?‬
‫אני לא שונאת אותה.‬ ‫למה לי? לא קרה בינינו כלום.‬
‫מה עם התלונה על העתקה במבחן בביולוגיה?‬
‫אמירה לא הייתה זאת שהלשינה עלייך?‬
‫יותר קל ללמוד למבחן. המקצוע הזה ממש קל.‬
‫את תסתמי את הפה או שאני אדביק לך אותו?‬
‫נראה לך שיש לנו זמן כמוך? קרציה.‬
‫בנות, תחזירו את השולחנות למקום.‬
‫מה, באמת?‬
‫קומי. קומי.‬
‫לכו לעמוד ליד הלוח.‬
‫מתי כתבתן את זה?‬
‫אתן יכולות לקרוא מה כתוב פה?‬
‫צריך טלסקופ כדי לקרוא את זה!‬
‫ממש הגזמתן.‬ ‫אתן יכולות להערים אפילו על השטן.‬
‫אמירה!‬
‫משעל הייתה איתן?‬
‫קומי.‬
‫לכי לשם.‬
‫המנהלת, כעסתי רק באותו יום,‬
‫אבל אני טובת לב ולא נוטרת טינה.‬
‫חוץ מזה, אמירה הלשינה‬ ‫על כולנו, לא רק עליי.‬
‫אני לא מבינה למה שנאת‬ ‫את אמירה, קינאת בה וניסית להשמיץ אותה,‬
‫רק בגלל שהיא מצטיינת וישרה.‬
‫אני נשבעת שאין שום דבר ביני לבין אמירה.‬
‫לא עשיתי לה כלום. לא הייתי פוגעת בה…‬
‫די, די! מספיק. לכי מפה!‬
‫ראנה, מה קרה? את לא רוצה לשחק?‬
‫מאללה נבקש מקלט מפני השטן המקולל.‬
‫בשם אללה, שבשמו דבר לא יכול להרע,‬
‫הוא השומע-כול והיודע-כול.‬
‫מה קרה לך, מתוקה?‬
‫כמה זמן ישנתי?‬
‫לקחת את הכדור ונרדמת מיד.‬
‫תנסי לחזור לישון.‬
‫בשם אללה הרחמן והרחום.‬
‫אני פה, אל תפחדי.‬
‫בואי, אני רוצה שתספרי‬ ‫למנהלת חאיאת מה שסיפרת לי.‬
‫בפעם הבאה אל תרימי עליי את הקול, שמעת?‬
‫לא, אני רוצה שכולן ישמעו‬ ‫שהכתמת את השם שלי!‬
‫למה סיפרת לחאיאת על ההודעה?‬
‫ברור שאת רוצה להכתים‬ ‫את השם שלי ולהרוס לי את העתיד!‬
‫קודם כול, תנמיכי את הקול.‬ ‫דבר שני, תקראי לה "המנהלת חאיאת"!‬
‫את גסה וחצופה!‬
‫לפחות אני לא כמוך,‬
‫מעמידה פנים שאת חסודה כשבעצם את מלאה בחטא!‬
‫תירגעי!‬ ‫-תעזבי אותי!‬
‫די! מספיק!‬
‫אני לא רוצה לשמוע כלום, במיוחד לא ממך. די.‬
‫גברת סיהאם, תכתבי דוח עם כל הפרטים.‬
‫סבתא.‬
‫סבתא, לאן הלכת?‬
‫איפה את, סבתא?‬ ‫-הנה, ראנה.‬
‫היה לך עוד סיוט?‬
‫זה היה מר סעיד?‬
‫אבו אמירה היה פה?‬
‫כן, הוא היה פה. למה את כל כך פוחדת?‬
‫אני לא. למה הוא בא? קרה משהו?‬
‫הוא הביא לך מתנה.‬
‫מתנה? בשבילי?‬
‫כן.‬
‫אני לא מבינה. למה?‬
‫ראנה, מתנה זאת מתנה.‬
‫הוא אמר שהבת שלו, ירחם עליה האל,‬
‫ביקשה ממנו לצייר בשבילך ציור,‬ ‫בשביל יום ההולדת שלך.‬
‫השבח לאל!‬
‫אבו אמירה ממש אמן.‬
‫ירחם האל על בתו, וינחם אותו.‬
‫בואי, תראי. השבח לאל.‬
‫מה קרה?‬
‫סבתא, אני…‬
‫אני יודעת שאת מתגעגעת אליה, מתוקה.‬
‫קשה מאוד להיפרד.‬
‫אין כוח ואין עוצמה מלבד עם אללה.‬
‫מה קרה? דברי איתי, מתוקה. תוציאי הכול.‬
‫הכול באשמתי.‬
‫אני הרגתי את אמירה.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫ביום של השריפה…‬
‫פחדתי שגברת וידאד‬ ‫תבחר את אמירה ללוח הכבוד.‬
‫שמעתי אותה מבקשת‬ ‫מאמירה להביא ספר מתמטיקה מהמחסן.‬
‫כשהיא יצאה מהכיתה, יצאתי אחריה.‬
‫היא נכנסה והשאירה את המפתח בדלת.‬
‫נעלתי אותה בפנים.‬
‫מי זאת?‬
‫חכי, אני פה! חכי!‬
‫חשבתי רק על זה שהשם שלי ייכתב בלוח הכבוד.‬
‫העיקר שאמא לא תתעצבן.‬ ‫-ראנה!‬
‫את עייפה.‬
‫זה בטח בגלל התרופות שאמא שלך נותנת לך.‬
‫לא, סבתא. אני לא מדמיינת.‬
‫בחקירה פחדתי, אז שיקרתי.‬
‫אבל זאת האמת. אני נעלתי אותה במחסן.‬
‫הלוואי שהיד שלי‬ ‫הייתה משתתקת לפני שנעלתי את הדלת.‬
‫מתוקה שלי, בשם האל, בשבילי,‬
‫אסור שאף אחד ישמע את זה.‬
‫תשכחי שסיפקת לי, בסדר?‬
‫עדיף שתשני קצת. בואי, תאכלי משהו קודם.‬
‫אני נשבעת, סבתא.‬ ‫-בואי.‬
‫- ראנה -‬
‫החברות שלך העידו ששנאת את אמירה,‬
‫ושהצקת לה יותר מכולן.‬
‫טוב, ומה חדש?‬
‫כל בית הספר יודע שלא אהבתי את אמירה.‬
‫החברות שלי מכירות אותי טוב מאוד.‬
‫ואת מכירה אותן טוב?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫חשבת שאמירה הייתה זאת‬ ‫שהלשינה עלייך ועל משעל?‬
‫כן. מי עוד זאת יכולה להיות?‬
‫תבטיחי לי שלא תעשי לה כלום‬ ‫ושלא תרימי עליה יד.‬
‫אחרת, אני אסלק אותך מיד מבית הספר.‬
‫אני לא אספר לאף אחת‬ ‫ולא אעשה שום דבר. אני רק רוצה לדעת מי.‬
‫מונה?‬
‫החיים כל הזמן מכים בי,‬ ‫וכל מכה יותר גרועה מהקודמת.‬
‫חבל שהחברה הכי טובה שלך הלשינה עלייך‬
‫והוסיפה עוד עבירת משמעת לתיק שלך.‬
‫אני חושבת שהיא חיבבה את אמירה.‬ ‫-מי חיבבה את אמירה?‬
‫מונה?‬
‫מונה הכי צבועה מכולן.‬ ‫תראי מה היא עשתה לי ולמשעל.‬
‫חוץ מזה, מונה שונאת את אמירה יותר מכולן.‬
‫במיוחד אחרי שהיא הלשינה על משעל וסעאד.‬
‫אני מקשיבה. תמשיכי.‬
‫למשעל יש חבר בשם סעאד.‬
‫בסוף השנה שעברה,‬ ‫היא הכירה למונה חבר של סעאד.‬
‫ושתיהן היו מבריזות‬ ‫מבית הספר כדי לפגוש אותם.‬
‫ואמירה ידעה את זה.‬
‫כשהן איחרו,‬
‫אמירה חששה להן, וסיפרה לגברת סיהאם.‬
‫גברת סיהאם עשתה מזה סיפור גדול.‬
‫ובגלל זה, אבא של מונה הכריח אותה להתחתן.‬
‫את יכולה ללכת.‬
‫מונה. משעל.‬
‫למען האמת, זכותכן המלאה לשנוא את אמירה,‬
‫ולרצות להתנקם בה.‬
‫אבל לא להרוג אותה.‬ ‫-לא! מה את מנסה להגיד?‬
‫תירגעו, אני לא מאשימה אתכן.‬
‫למען האמת, במקומכן הייתי מרגישה אותו דבר.‬
‫במיוחד אחרי שהיא הלשינה‬ ‫על זה שאת יוצאת עם סעאד.‬
‫לא קוראים לו סעאד?‬
‫מרזוקה המסכנה הייתה בטראומה,‬
‫וכעסה עלייך שלושה חודשים.‬
‫בטח חשבת שזה כלום יחסית לעונש שלך.‬
‫אבא שלך הכריח אותך להתחתן בגלל זה.‬
‫אבא שלך קשוח מאוד.‬
‫איך הוא חיתן אותך ככה?‬ ‫התגרשתם אחרי חודשיים.‬
‫מה הטעם?‬
‫לפי התיקים שלכן,‬ ‫לא באתן לבית הספר באותו יום.‬
‫כל הצרות שהסתבכתן בהן בגלל שיצאת עם סעאד,‬
‫לא הייתי שומעת עליהן‬ ‫אם היבה לא הייתה מספרת לי.‬
‫זאת אומרת ששתיכן עדיין חשודות.‬
‫למה היבה סיפרה לי, לדעתכן?‬
‫כדי להסיט את החשד מעצמה, כמובן.‬
‫היבה בעצם לא מואשמת בשום דבר.‬
‫יש לה מניע, שנאה. בדיוק כמוכן.‬
‫אבל אין ראיה לכך שהיא הייתה במחסן.‬ ‫-דווקא יש.‬
‫ביום של השריפה,‬
‫אמירה הלכה למחסן‬ ‫כדי להחליף את הספר המתמטיקה שלה.‬
‫אף אחת לא ידעה איך או מתי היא איבדה אותו.‬
‫אבל אני יודעת.‬
‫יום קודם, ראיתי שהיבה לקחה את הספר שלה.‬
‫למחרת היא סיפרה לי שהיא קרעה אותו.‬
‫אבל היבה יכולה להכחיש את זה.‬
‫וגם אם לא,‬
‫יש עדות לכך שהיא הייתה בשירותים.‬
‫היבה אמרה שהיא קיבלה מחזור‬ ‫אחרי השיעור של גברת וידאד,‬
‫והלכה לשירותים.‬
‫זה מוכיח שהיא לא הייתה במחסן.‬
‫בואי, היבה.‬
‫היבה!‬
‫בואי.‬
‫בכל אופן, אני מחויבת‬ ‫להציג את כל המידע למשטרה.‬
‫אני מקווה שהם לא יתמקדו במניעים,‬ ‫אחרת כולכן תהיו במצב בעייתי.‬
‫המנהלת חאיאת,‬
‫היבה באמת יצאה מהכיתה‬ ‫אחרי השיעור והלכה לשירותים.‬
‫אבל היא לא הלכה ישר לשם.‬
‫היא יצאה מהכיתה לפניי,‬ ‫והגיעה לשירותים קצת אחריי.‬
‫היה לה מספיק זמן‬ ‫להגיע למחסן ולנעול אותה בפנים?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫מה קרה לך? השתגעת?‬
‫את הלשנת עליי כשאני הגנתי עלייך.‬
‫אף אחת לא ידעה על סעאד‬ ‫חוץ משלושתנו וגברת סיהאם.‬
‫היא הפסיקה עם זה באותו יום,‬ ‫ועכשיו זה חזר בגללך.‬
‫מה זאת אומרת אף אחד לא ידע?‬ ‫מונה לא הייתה צריכה להתחתן בגלל זה?‬
‫היא לא דיברה על זה מאז.‬
‫תגידי תודה שתמכתי בך, שעמדתי לצדך,‬
‫ושהייתי חברה של בת של מנקה.‬
‫חדשות טובות.‬
‫שלושתכן מסולקות מבית הספר.‬
‫לא עשינו כלום.‬
‫תקבלי את התנצלותי, סיהאם?‬
‫את מתנצלת בפניי?‬
‫זוכרת שהזהרת אותי מפני הבריונות שלהן?‬
‫הלוואי שהייתי מקשיבה לך, סיהאם,‬
‫ושמה סוף לסיפור הזה.‬
‫לצערי, חשבתי שהבריונות תעזור לבנות להתחזק,‬
‫שהיא תעזור להן להתמודד עם החיים.‬
‫לא ציפיתי שהסלחנות שלי תוביל לאסון כזה.‬
‫אם הייתי מגיבה לבריונות‬ ‫בהחלטיות, כמו שייעצת לי,‬
‫לא היינו מגיעות למצב הזה.‬
‫לא רק שהייתי מצילה את אמירה ממוות,‬
‫הייתי מצילה גם את העתיד של הבריוניות.‬
‫ובנושא אחר, דובר משרד הפנים אישר‬
‫שנסיבות מותה של התלמידה אמירה סעיד,‬
‫שנהרגה בשריפה בתיכון 2300,‬
‫אינן קשורות לגורם לפריצת השריפה,‬
‫והוסיף שנראה שמדובר בצירוף מקרים.‬
‫בנוגע לעונש שיוטל על התלמידה היבה אנוואר,‬
‫המקור ציין שהיא תעמוד…‬
‫מה הוא אומר?‬
‫…איומים והריגה.‬
‫גזר הדין יימסר בידי בית המשפט.‬
‫מה קרה להיבה?‬
‫אכלת ארוחת בוקר, מתוקה?‬
‫לא אכלת, נכון?‬
‫בואי נאכל ארוחת בוקר ביחד.‬
‫סבתא, מה קרה להיבה? למה היא נאשמת?‬
‫לא קרה להיבה כלום, מתוקה.‬
‫תקשיבי, לקחת את התרופה שלך?‬
‫אז לא תרופה ולא ארוחת בוקר. בואי נאכל.‬
‫אמא, היבה לא הייתה זאת‬ ‫שנעלה את אמירה במחסן.‬
‫ראנה…‬
‫תירגעי, טוב? בשם האל, בתי, תירגעי.‬
‫אמא…‬ ‫-את חולה כבר יומיים.‬
‫בבקשה, את הוזה.‬
‫אל תתייחסי אליה. אל תעני לה.‬
‫היא חולה כבר יומיים, והיא הוזה.‬
‫הכול בגלל הכדורים שנתת לה.‬
‫אני לא הוזה, סבתא!‬
‫תירגעי.‬ ‫-אני לא משוגעת.‬
‫ראנה, מתוקה, בשם האל.‬
‫אני נעלתי את אמירה, אמא.‬
‫אני.‬
‫אני נעלתי אותה, לא היבה.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל אני בטוחה, גברת חאיאת,‬
‫שאת תגלי מי נעל אותה שם.‬
‫אלוהים ינחה אותך.‬ ‫-אף אחת לא יודעת מי זאת הייתה.‬
‫מישהי יודעת.‬
‫מי?‬
‫ראנה, הבת שלך, יודעת.‬
‫ראנה יודעת.‬
‫ביום של השריפה…‬
‫ראנה! בואי הנה!‬
‫בואי כבר!‬
‫ראנה!‬
‫תעלי למעלה!‬
‫אמירה במחסן.‬
‫תעלי למעלה!‬
‫אמירה!‬ ‫-תעלי לגג! תעלי!‬
‫במחסן.‬
‫אני בטוחה…‬
‫שראנה יודעת מי נעלה את אמירה.‬
‫ראנה אמרה שהיא הייתה איתך,‬
‫ועזרה לך לסחוב ילדה שהתעלפה.‬
‫ככה היא נכוותה.‬
‫זה מה שקרה,‬
‫וזה מה שתגידי כשתחלימי, בעזרת האל,‬
‫ותעידי במשטרה.‬
‫אני לא יכולה להגיד…‬ ‫-מרזוקה, תקשיבי לי טוב.‬
‫התיק של הבת שלך מלא בעבירות משמעת.‬
‫חוץ מזה, היא חברה של ילדות בעייתיות.‬
‫אני זוכרת שאמירה סיפרה לי‬ ‫שהבת שלך הבריזה מבית הספר.‬
‫זה יכול להיחשב כמניע לנקום באמירה.‬
‫לא כדאי לך שזה יוזכר בחקירה.‬
‫זה לא לטובתך ולא לטובתה.‬
‫שלא לדבר על כל הפריטים האסורים‬ ‫והטלפונים שיש בחדר שלך,‬
‫על הקטלוג של הבנים.‬
‫אני לא חושבת שאת ובעלך‬ ‫רוצים שתפוטרי מבית הספר,‬
‫ותעברו לישון ברחוב.‬
‫אין צורך להזכיר‬ ‫שראנה יודעת מי נעלה את אמירה במחסן.‬
‫הבנת אותי, מרזוקה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הסגרת אותה למשטרה והפללת אותה?‬
‫מגיע לה להיענש.‬
‫ואת יודעת שהיא חפה מפשע?‬
‫מי חפה מפשע?‬
‫היא ילדה אכזרית ומתועבת.‬
‫אבל היא לא נעלה את אמירה ולא גרמה למותה!‬
‫אף אחת לא גרמה למוות של אמירה.‬
‫זמנה הגיע.‬
‫אם לא במחסן, היא הייתה מתה במקום אחר.‬
‫את מקשיבה לעצמך?‬
‫את מבינה בכלל מה את אומרת?‬
‫מה את רוצה שאגיד?‬
‫שלא גידלתי אותך כמו שצריך?‬ ‫שאני אשלח אותך לכלא?‬
‫את לא שמחה שחיפיתי‬ ‫על הטיפשות ועל הכישלון שלך?‬
‫אף פעם לא הייתי כישלון.‬
‫את הפכת אותי לכישלון.‬
‫הייתי כישלון רק בעיניים שלך.‬
‫אף פעם לא הספקתי לך.‬
‫ההצלחה שלי לא שינתה לך.‬ ‫הייתי חייבת להיות הכי טובה.‬
‫אחרת לא הייתי ראויה‬ ‫להיות הבת של המנהלת חאיאת.‬
‫כדי להיות הכי טובה ולספק אותך,‬
‫עשיתי את הטעות הכי גדולה בחיים שלי.‬
‫נעלתי אותה שם‬ ‫כדי להיות הכי טובה פעם אחת ולספק אותך!‬
‫זה באשמתך. עשיתי את זה בגללך.‬
‫אבא.‬
‫למה הסגרת את עצמך?‬
‫אולי כי פשוט רציתי לישון.‬
‫ואולי כי לפחות אחת מאיתנו‬ ‫צריכה להגיד "די",‬
‫ולעצור את הכאב.‬
‫אבל אף פעם לא פגעת באף אחת,‬ ‫חוץ מאשר באותו יום ארור.‬
‫את חושבת כמו אמא שלי.‬
‫"בסך הכול טעות אחת, בואי נתקדם."‬
‫היבה, את ומונה עשיתן הרבה טעויות.‬
‫את יודעת את זה.‬
‫אבל הטעות שלי יותר גדולה.‬
‫הסתכלתי עליכן צוחקות‬ ‫על אמירה ומתעמרות בה כל יום.‬
‫פחדתי להגיד משהו.‬
‫כל הבנות פחדו ושתקו כשהתעמרתן באמירה.‬
‫ובסוף,‬
‫העזתי לנסות להיות כמוכן…‬
‫ובגללי היא מתה.‬
‫אולי הגיע הזמן שאלה שלא דורשות צדק‬
‫יקבלו אחריות?‬
‫- תיכון 2300 לבנות -‬
‫- המנהלת סיהאם גאלב -‬
‫- מחסן‬ ‫אין כניסה -‬
‫- משפחת בית הספר מברכת את כל המבקרים -‬
‫- סגור‬ ‫המגורים בבית הספר אסורים -‬
‫תחזיקי.‬ ‫-אין לי חשק. נו כבר!‬
‫למדתי ריקוד חדש. רוצה לראות?‬ ‫-תראי לי.‬
‫מי לימד אותך את זה?‬
‫נו כבר!‬
‫היי, בנות!‬
‫סיגריות?‬
‫לכו למשרד המנהלת! אנחנו נודיע להורים שלכן!‬
‫לא, המורה, בשם האל.‬
‫אסור שאבא שלי ידע שאני מעשנת.‬ ‫-לא.‬
‫אני נשבעת, את תראי אותי במודעות האבל.‬
‫בבקשה, אנחנו לא נעשה‬ ‫את זה יותר. זאת הפעם האחרונה.‬
‫הפעם אני מוותרת לכן.‬
‫אבל אם זה יקרה שוב,‬ ‫תוכלו להאשים רק את עצמכן!‬
‫מובן?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה, לכו לכיתה.‬
‫תני לי את הסיגריה.‬
‫קדימה, לכיתה.‬
‫היי, את.‬
‫את לא יכולה לדרדר‬ ‫את הבנות רק כי את גרה פה.‬
‫זה לא יקרה יותר.‬
‫מי זאת? חכי, אני פה!‬
‫חכי!‬
‫- מן האפר -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬